СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року м. Харків Справа № 922/2539/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Склярук О.І., суддя Гетьман Р.А. , суддя Россолов В.В.,

при секретарі судового засідання , Погребняк А. М.,

за участі представників сторін,

прокурор , Горгуль Н. В. ,

відповідача-2, Санін А. О.,

інших , не прибули,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Заступника керівника Харківської обласної прокуратури , за вх. №63 х/1 на рішення господарського суду Харківської області від "18" грудня 2025 р. ( 22.12.2025, суддя Хотенець П . В.) у справі №922/2539/25

за позовом Керівника Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області , в інтересах держави, в особі Харківської міської ради, м. Харків ,

3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Головне управління Держгеокадастру в Харківський області, м. Харків,

до:

1. Фізичної особи - підприємця Русак Євгена Віталійовича, м. Харків ,

2. Фізичної особи - підприємця Біленької Вікторії Віталіївни, м. Харків ,

про стягнення 454 169,21 грн.

ВСТАНОВИВ:

Керівник Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області в інтересах держави в особі Харківської міської ради, м. Харків звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідачів - Фізичної особи - підприємця Русак Євгена Віталійовича, м. Харків, Фізичної особи - підприємця Біленької Вікторії Віталіївни, м. Харків, в якій просить стягнути солідарно з відповідачів шкоду, заподіяну самовільним зайняттям земельної ділянки, загальною площею 0,2336 га, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Хабарова, 2, в сумі 454169,21 грн. Просить залучити до участі в справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Головне управління Держгеокадастру в Харківський області. Також просить покласти на відповідачів витрати зі сплати судового збору.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 18.12.2025 р. у справі №922/2539/25 було відмовлено у позові .

Не погодившись з ухваленим судом першої інстанції судовим рішенням, апелянт звернувся до Східного апеляційного господарського суду зі скаргою . Просить рішення по справі скасувати та прийняти нове рішення про повне задоволення позовних вимог. Вважає, що рішення по справі прийнято без урахування усіх обставин справи. Наполягає, що в матеріалах справи достатньо доказів, які підтверджують як розмір земельної ділянки так і розмір шкоди.

Для розгляду справи шляхом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Склярук О.І., суддя Гетьман Р.А, суддя Россолов В.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.01.2026 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Харківської обласної прокуратури , за вх. №63 х/1 на рішення господарського суду Харківської області від 18.12.2025 р. у справі №922/2539/25 , встановлено учасникам справи строк до 30.01.2026 включно для подання відзивів на апеляційну скаргу з доказами їх надсилання (доданих до них документів) іншим учасникам справи,

Відповідно до приписів частини 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану було продовжено.

Відповідно до наказу Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2022 №03 «Про встановлення особливого режиму роботи суду в умовах воєнного стану» встановлено особливий режим роботи Східного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану з 01.04.2022 та запроваджено відповідні організаційні заходи, зокрема:

- тимчасово зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу до усунення обставин, які в умовах воєнної агресії проти України зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів і працівників суду;

- запроваджено з 01.04.2022 роботу Східного апеляційного господарського суду у віддаленому режимі. Режим роботи суду може бути змінений з урахуванням об`єктивних обставин загострення збройної агресії (у тому числі ведення бойових дій) на адміністративно-територіальній одиниці місця розташування суду;

- рекомендовано учасникам судових справ утриматись від відвідування суду, свої процесуальні права та обов`язки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України, реалізовувати з використанням офіційної електронної пошти суду: ;

- забезпечено приймання та опрацювання вхідної кореспонденції, що надходить до суду засобами електронного зв`язку. У разі відсутності об`єктивної можливості дотримання приписів процесуального законодавства та Положення про автоматизовану систему документообігу суду, відповідні дії здійснювати після усунення обставин, що зумовили таку неможливість.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд був вимушений вийти за межі строку встановленого у статті 273 Господарського процесуального кодексу України.

20.01.2026 від Головного управління Держгеокадастру у Харківській області через систему Електронний суд надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просять рішення по справі скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. Звертають увагу суду, що Актом 1 та Актом 2 складеним інспектором Головного управління Держгеокадастру у Харківської області встановлено площу земельної ділянки 0.27 га., а також факт самовільного зайняття земельної ділянки шляхом встановлення паркану з в`їзними воротами та трьома хвіртками для в`їзду на територію.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.02.2026 р. розгляд справи призначено на 09.03.2026 р.

У судовому засіданні, яке відбулося 09.03.2026 приймав участь прокурор.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду розгляд справи відкладено на 30.03.2026 р.

30.03.2026 від Фізичної особи-підприємця Біленької Вікторії Віталіївни через систему Електронний суд надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просять рішення по справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Звертає увагу суду, що позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача ( боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Наполягає, що актуальною практикою Верховного Суду підтверджено, що стягнення збитків ( упущеної вигоди) з особи є можливим у разі з`ясування усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки ( збитків); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. В даному випадку, прокурором не доведено, як розмір земельної ділянки так і розмір збитків у зв`язку з її самовільним зайняттям.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.03.2026 р. розгляд справи відкладено на 16.04.2026 р.

У судовому засіданні, яке відбулося 16.04.2026 р. приймав участь прокурор та представник другого відповідача, які підтримали свої вимоги та заперечення.

Представники інших сторін у судове засідання не з`явилися. Про час та місце проведення судового засідання сторони повідомлялися належним чином. Явка представників сторін у судове засідання судовою колегією не визнавалася обов`язковою.

Заслухавши доповідь головуючого по справі ( суддю доповідача) дослідивши обставини справи, апеляційну скаргу, відзиви на апеляційну скаргу, заслухавши представників сторін, які приймали участь у судовому засіданні, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлені такі обставини справи

Прокурор, звертаючись з позовом до суду зазначив, що здійснюючи будівництво двоповерхового житлового будинку літ. "АА-2", житлового будинку з мансардою літ. "АБ-1", житлового будинку з мансардою літ. "АВ-1", та надвірних споруд літ. "АД" - альтанка, літ. "Я" - льох на спірній земельній ділянці за відсутності відповідного рішення Харківської міської ради про передачу зазначеної земельної ділянки у власність або надання її у користування (оренду) та без отримання документів, що дають право на виконання підготовчих/будівельних робіт, Фізична особа - підприємець Русак Євген Віталійович та Фізична особа - підприємець Біленька Вікторія Віталіївна усвідомлювали незаконність своїх дій щодо забудови земельної ділянки комунальної форми власності та їх наслідки.

За твердженням прокурора, матеріали справи підтверджують усвідомлену, протиправну, винну поведінку відповідачів щодо самовільного зайняття земельної ділянки комунальної форми власності, площею 0,2336 га, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Хабарова, 2, чим спричинено матеріальну шкоду Харківській міській територіальній громаді в собі Харківської міської ради в сумі 454169,21 грн.

Також прокурор посилається на висновки Верховного Суду викладені у постанові від 15 січня 2019 року по справі №5011-9/336-2012 в якій, при розгляді тотожної за змістом справи, Верховний Суд погодився із висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для стягнення шкоди, заподіяної самовільним зайняттям земельної ділянки, встановивши лише наявність таких обставин: факту самовільного зайняття земельної ділянки, та відповідності розрахунку розміру шкоди приписам Порядку № 284 та Методики № 963.

Як зазначалося вище, рішенням по справі у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на нижче викладене.

Згідно частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до пункту 8 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. ( ч.1 ст.22 ЦК України)

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. ( п.4 ч.1 ст.611 ЦК України)

Частиною 2 статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином, збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду , яка відрізняється від реальних збитків тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном.

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу правил статті 22 Цивільного кодексу України, адже частиною першою цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Оскільки відшкодування збитків є однією з форм цивільно-правової відповідальності, застосування цієї відповідальності можливе лише за наявності чотирьох умов складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки боржника; збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданими збитками, вини боржника.

В цивільному праві протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності)).

Як зазначалося вище, під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

При зверненні з позовом про відшкодування заподіяних збитків у вигляді упущеної вигоди, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами протиправність (неправомірність) поведінки заподіювача збитків, наявність збитків та їх розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, що виражається в тому, що збитки мають виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача збитків.

Натомість боржник зі свого боку має доводити відсутність своєї вини у заподіянні збитків, оскільки чинним законодавством закріплена презумпція вини особи, яка порушила зобов`язання. Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання (стаття 614 ЦК України).

Як зазначалося вище, відповідно до пункту 2 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України до складу збитків у вигляді упущеної вигоди входять: неотриманні стороною доходи, які вона могла б реально отримати за звичайних обставин якби її право не було порушено; доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною; неодержаний прибуток, на який сторона, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною.

Отже упущеною вигодою є неодержаний (не отриманий) дохід, який кредитор міг реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушено, а боржник додержувався правил здійснення господарської діяльності.

Звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (позивача) обов`язок також довести, окрім наведеного, реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання.

Крім того, позивач (кредитор) має довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача (боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Подібні за змістом висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 910/12204/17, від 16 червня 2021 року у справі № 910/14341/18, на які послався суд першої інстанції.

Згідно висновку, який було викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18), вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача.

Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є достатньою підставою для його стягнення, оскільки у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані за звичайних обставин (мають реальний, передбачуваний та очікуваний характер). Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2021 року по справі №922/3928/20.

У постанові Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 311/1841/18 зазначено наступне.

«Частиною другою статті 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, відшкодування збитків.

Відповідно до частини другої статті 157 ЗК України порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України (Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 (далі - Порядок);Методика визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затверджена Постановою Кабінету Міністрів України № 963 від 25 липня 2007 року (далі - Методика)). Проте, норми вказаних актів, які регулюють спірні правовідносини, не встановлюють права та обов`язку позивача підтвердити свої вимоги виключно розрахунками, зробленими відповідно до Методики.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статтею 211 ЗК України за самовільне зайняття земельних ділянок громадяни та юридичні особи несуть відповідно до законодавства цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність.

За змістом статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відшкодування шкоди у зв`язку із самовільним зайняттям земельних ділянок є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Отже, відшкодування збитків, заподіяної шкоди може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених Законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому, пред`явлення вимоги про відшкодування шкоди покладає на позивача обов`язок довести, що вона не є абстрактною, а дійсно завдана у результаті протиправних дій відповідача.»

В даному випадку, Прокурор зазначає, що факт самовільного зайняття відповідачами спірної земельної ділянки, площею 0,27 га що розташована по вул. Хабарова, 2 у м. Харкові поруч з земельною ділянкою з кадастровим номером :01:001:0029, підтверджується в тому числі матеріалами Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, зокрема, Актом обстеження земельної ділянки від 19 січня 2022 року №10-ДК/16/АО/10/01/-22 (Акт 1) та Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкта - земельної ділянки від 20 січня 2022 року №10-ДК/17/АП/09/01/-22 (Акт 2) Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, що складені старшим державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель та державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель.

Зазначеним Актами встановлено, що обстежувана земельна ділянка має загальну площу 0,27 га, належить до земель комунальної форми власності, категорія земель: "Землі житлової та громадської забудови" та розташована за адресою: м. Харків, вул. Хабарова, 2, поруч з земельною ділянкою з кадастровим номером :01:001:0029, документи, що підтверджують державну реєстрацію права власності чи права постійного користування або права оренди земельної ділянки не надані. При обстеженні по периметру встановлено, що зазначена земельна ділянка огороджена парканом, має в`їзні ворота та три хвіртки для входу на територію. На території зазначеної земельної ділянки знаходиться два двоповерхові житлові будинки, будівлі та споруди, які використовуються у комерційній діяльності з надання послуг, згідно класифікації видів цільового призначення земель 03.38 "Для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування".

Отже, прокурор стверджує, що Актом 1 та Актом 2, які складені інспекторами Головного управління Держгеокадастру у Харківській області встановлено, як площу земельної ділянки - 0,27 га, так і факт самовільного зайняття земельної ділянки шляхом встановлення паркану з в`їзними воротами та трьома хвіртками для входу на територію.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що необхідною передумовою встановлення факту самовільного зайняття земельної ділянки (протиправної поведінки заподіювача збитків), є встановлення характеристик зайнятої земельної ділянки: її площі, меж та місця розташування. Без встановлення відповідних характеристик з урахуванням параметрів самовільного зайняття (в даному випадку місця знаходження паркану, площі самовільно огородженої (зайнятої) земельної ділянки) неможливо встановити об`єктивну сторону цивільного правопорушення зміст протиправної поведінки.

Проте, в Акті 1 та в Акті 2 не встановлено точну площу самовільно зайнятої земельної ділянки 0,27 га, а зазначено: "У ході обстеження зазначеної земельної ділянки по периметру встановлено, що зазначена земельна ділянка має орієнтовну площу 0,27 га, розташована за адресою: м.Харків, вул. Хабарова, 2, поруч із земельною ділянкою з кадастровим номером :01:001:0029, яка огороджена парканом, має в`їзні ворота та три хвіртки для входу на територію".

Згідно частини 1 статті 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно частинам 1 - 4, 9 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

З матеріалів справи убачається, що земельна ділянка, яка розташована за адресою: м.Харків, вул. Хабарова, 2, поруч із земельною ділянкою з кадастровим номером :01:001:0029, не є сформованою, її площа, межі не є визначеними, а інформація про вказану земельну ділянку до Державного земельного кадастру не внесена.

З тексту Акту 1 та Акту 2 взагалі не вбачається, як саме інспекторами Головного управління Держгеокадастру у Харківській області визначено площу (0,27 га) та межі самовільно зайнятої (огородженої) відповідачами земельної ділянки в натурі: не надано матеріалів топографо-геодезичних робіт, а також схеми земельної ділянки для встановлення її місцезнаходження у просторі та геодезичної зйомки земельної ділянки, якою встановлені межі, площа та її конфігурація.

З наявного в матеріалах справи Звіту щодо визначення фактичної площі земельної ділянки по вул. Хабарова, 2 Немишлянського району м. Харкова (Звіт) убачається, що він був складений Товариством з обмеженою відповідальністю "Лік-Проект" за результатами геодезичної зйомки, яка була проведена 15 червня 2018 року під час огляду місця події в рамках кримінального провадження (більше 7 років тому), про що зазначено у самому звіті.

За таких обставин, Судова колегія погоджується з висновком суду, що Звіт та додатки до нього: Ситуаційна схема розміщення земельної ділянки та План геодезичної зйомки об`єкта, які додані до Звіту, можуть підтверджувати фактичні обставини - площу, межі земельної ділянки, місце розташування паркану станом на 15 червня 2018 року, але ніяк не відображають реальну конфігурацію земельної ділянки станом на період за який стягуються збитки.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, відповідачі неодноразово звертались до Харківської міської ради із заявами про надання дозволу на розробку проекту землеустрою спірної земельної ділянки (заяви від 19 липня 2024 року та від 01 серпня 2025 року).

Харківською міською радою на звернення відповідачів було надано відповіді №5936/0/225-24 від 23 серпня 2024 року та №8241/0/225-25 від 03 вересня 2025 року, вона не може бути передана в оренду.

З огляду на наведене, Харківська міська рада, в будь-якому випадку, не могла отримати дохід за спірний період у вигляді орендної плати не залежно від вчинення чи не вчинення відповідачами неправомірних дії щодо самовільного зайняття земельної ділянки, а твердження прокурора про можливість задоволення позовних вимог встановленням самого лише факту самовільного зайняття земельної ділянки та відповідності розрахунку розміру шкоди приписам Порядку № 284 та методики № 963 судовою колегією відхиляються. .

За таких обставин, судова колегія також приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно до приписів статті 275 Господарського процесуального кодексу України, Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. ( ст.276 ГПК України)

В даному випадку судова колегія приходить до висновку, що рішення по справі прийнято судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права у зв`язку з чим, рішення по справі залишається без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Судові витрати покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Заступника керівника Харківської обласної прокуратури , за вх.№63 х/1 , на рішення господарського суду Харківської області від 18.12.2025 у справі №922/2539/25 залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду Харківської області від 18.12.2025 у справі №922/2539/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 -289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 27.04.2026.

Головуючий суддя О.І. Склярук

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов