ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2026 року м. Дніпро Справа № 904/456/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: Чус О.В. (доповідач),

судді: Кощеєв І.М., Вінніков С.В.

секретар судового засідання Солодова І.М.

за участю:

від Генеральної дирекції: Калінський С.В. (поза межами суду) самопредставництво;

від ФОП Калиновський В.В.: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Калиновського Володимира Володимировича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.06.2025 (повне рішення складено 23.06.2025, суддя Рудь І.А.) у справі № 904/456/25

за первісним позовом Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України", м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Калиновського Володимира Володимировича, м. Дніпро

про стягнення штрафних санкцій у сумі 584 367 грн 67 коп.

та за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця Калиновського Володимира Володимировича, м. Дніпро

до Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України", м. Київ

про визнання недійсним пункту 7.3 договору № 162-К-24 від 13.05.2024,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 Державна установа "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Фізичної особи-підприємця Калиновського Володимира Володимировича штрафних санкцій у сумі 584 367 грн 67 коп., відповідно до умов договору купівлі-продажу № 162-К-24 від 13.05.2024.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 10.02.2025, зокрема, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

У травні 2025 до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла зустрічна позовна заява Фізичної особи-підприємця Калиновського Володимира Володимировича до Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України", в якій позивач за зустрічним позовом просить визнати недійсними пункт 7.3 договору купівлі-продажу № 162-К-24 від 13.05.2024.

Ухвалою суду від 10.03.2025 прийнято зустрічну позовну заяву Фізичної особи-підприємця Калиновського Володимира Володимировича для спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.06.2025, первісний позов задоволено частково.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Калиновського Володимира Володимировича на користь Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" штрафу у розмірі 292 183 грн 84 коп. та 7 012 грн 41 коп. витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині первісного позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду в частині первісного позову, через систему «Електронний суд», представник Фізичної особи-підприємця Калиновського Володимира Володимировича, звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду від 11.06.2025 та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у стягнені штрафних санкцій. У разі прийняття рішення про обґрунтованість штрафних санкцій, просить їх зменшити до 20 % від заявленої до стягнення суми та визначити на рівні 116 873.53 грн.

Вказана апеляційна скарга обґрунтована наступними обставинами:

- суд першої інстанції не врахував факт прострочення зобов`язання позивачем, а саме, що позивач проігнорував письмову пропозицію внесення змін до договору в частині постачання товару у тарі по 10 літрів. Ігнорування пропозиції про прийняття товару в більшій тарі не відповідає стандартам добросовісної поведінки у договірних відносинах, і така поведінка кваліфікується як відмова від договору в односторонньому порядку з боку замовника, відмова від прийняття виконання договору, прострочення кредитора (в даному випадку позивача), що виключає відповідальність за прострочення поставки товару або недопоставку товару;

- Відповідачем за первісним позовом підтверджено сертифікатом, що протягом визначеного договором строку поставки товару мали місце форс-мажорні обставини. Позивачем не спростовано законності сертифікату, а лише висловлено припущення, що обставини не могли бути форс-мажорними;

- в ході розгляду справи судом першої інстанції відповідачем було доведено неспівмірність розміру штрафних санкцій із майновими втратами позивача, надмірність штрафних санкцій для фізичної особи, порушення рівноваги інтересів сторін спору. З наведеного слідує, що суд першої інстанції припустився помилкових висновків в частині неврахування сертифікату про форс-мажорні обставини та прострочення кредитора (позивача), а також недостатньо зменшив штрафні санкції для приведення рішення у відповідність до викладених в апеляційній скарзі висновків Верховного Суду та Конституційного суду України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Дармін М.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.07.2025 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 904/456/25. Доручено Господарському суду Дніпропетровської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 904/456/25.

09.07.2025 матеріали даної справи надійшли до ЦАГС.

Ухвалою суду від 10.07.2025 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Калиновського Володимира Володимировича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.06.2025 у справі № 904/456/25 - залишено без руху. Рекомендовано скаржнику усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду належні докази сплати судового збору, на належні реквізити - надавши строк 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків.

17.07.2025 від представника скаржника до ЦАГС надійшла заява про усунення недоліків, якою долучено до матеріалів апеляційної скарги докази сплати судового збору у розмірі 10518.62 грн, відповідно до платіжної інструкції від 14.07.2025 № 833.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Калиновського Володимира Володимировича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.06.2025 у справі №904/456/25. Розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні на 19.11.2025 о 12 год. 20 хв.

24.07.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує щодо задоволення апеляційної скарги, вважає її безпідставною та необґрунтованою, а тому такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як зазначено позивачем пропозиції ФОП КАЛИНОВСЬКОГО В.В. не передбачали покращення якості товару та ФОП КАЛИНОВСЬКИМ В.В. не надано документальних підтверджень виникнення об`єктивних обставин, що спричинили необхідність продовження строку постачання.

Крім того зазначено, що всупереч законодавству та умовам договору, вказані пропозиції ФОП КАЛИНОВСЬКОГО В.В. не містили проєкт додаткової угоди (пункт 11.7. договору). Більше того, відмова покупця від внесення змін до існуючого договору щодо якісних характеристик, умов та порядку поставки товару, про які постачальник просив у листі №0706НК/24 від 07.06.2024, не є відмовою покупця прийняти належне виконання, запропоноване боржником.

Крім того Позивачем зазначено, що Господарським судом взято до уваги той факт, що відповідачем, відповідно до п. 8.2 спірного договору, не було дотримано процедуру повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин, протилежного відповідачем належними та допустими доказами не спростовано. Судом першої інстанції було досліджено наявний сертифікат Кіровоградської регіональної торгово-промислової палати № 3500-24-2023 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданий ФГ «Надія», яким засвідчено настання форс-мажорних обставин у період з 03.06.2024 по 23.07.2024, що унеможливили виконання договору поставки № 16-05 від 16.05.2024 укладеного між ФГ «Надія» та ФОП Калиновським В.В.

Так, на думку позивача, господарський суд дійшов вірного висновку, що наданий відповідачем до матеріалів справи сертифікат № 3500-24-2023 не є належним доказом на підтвердження настання форс-мажорних обставин саме за спірним договором.

Також позивачем зазначено, що за твердженням ФОП КАЛИНОВСЬКИЙ В.В., неналежне виконання Договору було спричинене підвищенням вартості товару на ринку, мобілізаційними заходами та дефіцитом кадрів, і як наслідок не бажанням постачати товар Генеральній дирекції ДКВС України по ціні, яка зазначена у Договорі, що підтверджується кореспонденцією ФОП КАЛИНОВСЬКИЙ В.В. та Генеральної дирекції ДКВС України. Відтак, Відповідачем не було належним чином повідомлено Генеральну дирекцію ДКВС України про настання форс-мажорних обставин і не були надані підтверджуючі документи в порушення вимог пункту 8.2. Договору.

Враховуючи зазначене, як зауважено позивачем, у Генеральної дирекції ДКВС України відсутні безумовні та достатні підстави вважати невиконання ФОП КАЛИНОВСЬКИМ В.В. умов Договору наслідком обставин непереборної сили та наданий відповідачем сертифікат №3500-24-2032 про форс-мажорні обставини не є належним доказом і не свідчить про не можливість виконання умов договору. Зазначені факти та документи судом першої інстанції всебічно були з`ясовані та досліджені та враховані при винесенні рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.06.2025 у справі №904/456/25.

Крім того, позивач вважає, що Генеральною дирекцією ДКВС правомірно було нараховано Відповідачу пеню і штраф за прострочення поставки товару у відповідності до умов договору та законодавства, що підтверджується належними і допустимими доказами, що містяться в матеріалах справи, а доводи наведені Відповідачем в апеляційній скарзі не спростовують висновків рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.06.2025 у справі №904/456/25.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.11.2025, у зв`язку з тим, що відповідно до ст. 89 Закону України «Про судоустрій», у період з 17 по 21 листопада 2025 року колегія суддів у складі головуючого судді Чус О.В. (доповідача) та суддів Кощеєва І.М., Дарміна М.О. проходитиме підготовку суддів апеляційних господарських судів з метою підвищення кваліфікації, судове засідання у справі №904/456/25, призначене на 19.11.2025 - не відбулося. Розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Калиновського Володимира Володимировича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.06.2025 у справі №904/456/25 призначено у судовому засіданні на 18.03.2026 о 12:20 год.

На підставі розпорядження керівника апарату суду №247/26 від 17.03.2026, у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Дарміна М.О., протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2026 визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Вінніков С.В.

У судове засідання 18.03.2026 з`явився представник Генеральної дирекції. ФОП Калиновський В.В. не скористався правом участі у судовому засіданні, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

18.03.2026 у судовому засіданні колегією суддів оголошено вступну та резолютивну частини постанови по справі.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

13.05.2024 між Державною установою "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" (далі - покупець, позивач за первісним позовом) та Фізичною особою-підприємцем Калиновським Володимиром Володимировичем укладено договір купівлі-продажу № 162-К-24, відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов`язується продати і відвантажити ДК 021-2015: 15420000-8 рафіновані олії та жири (олія соняшникова рафінована бутильована) (далі - товар) в обсязі, за адресами територіальних уповноважених представників покупця та у терміни (строки), визначені у рознарядці (Додаток 1 до цього Договору), а покупець - забезпечити приймання та оплату товару за цінами, згідно з умовами цього Договору: Олія соняшникова рафінована бутильована в кількості 58 466,0 кг, ціна за одиницю виміру товару з податками та зборами, тарою і транспортними витратами 39 грн 98 коп., загальна сума вартості товару з податками та зборами, тарою і транспортними витратами 2 337 470 грн 68 коп.

Обсяг закупівлі товару може бути зменшений залежно від фінансування бюджетних видатків (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 3.1 ціна цього договору становить 2 337 470 грн 68 коп., у тому числі обов`язкові податки та збори. Ціна договору включає в себе вартість самого товару, його упаковки, маркування, доставки на умовах договору, передачі, усі податки та збори, що сплачуються або мають бути сплачені щодо поставки товару.

Ціна цього Договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін (п. 3.2 договору).

Згідно з п. 4.1 розрахунок за цим договором проводиться шляхом оплати товару покупцем за фактом поставки товару протягом 20 (двадцяти) банківських днів з дати отримання товару на склад Територіального уповноваженого представника покупця у міру надходження бюджетних коштів на підставі рахунків-фактур продавця, належним чином оформлених накладних, актів приймання.

У разі затримки бюджетного фінансування покупця та/або затримки з боку органів Державної казначейської служби України у здійсненні розрахунково-касового обслуговування, розрахунки за фактом поставки товару здійснюються протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати надходження асигнувань на реєстраційні рахунки покупця, та/або з моменту можливості органів Державної казначейської служби України здійснювати розрахунково-касове обслуговування. Сторони домовились, що будь-які штрафні санкції до покупця в такому випадку не застосовуються.

Датою отримання товару є дата, зазначена в накладній, з урахуванням вимог пункту 2.5. Договору (п. 4.3 договору).

Пунктом 5.1 договору сторони погодили, що поставка товару здійснюється окремими партіями в обсязі, за адресами територіальних уповноважених представників покупця та у терміни (строки), визначені у рознарядці (додаток 1 до цього договору), продавець повинен здійснити поставку товару у повному обсязі включно до 20 червня 2024 року.

Продавець здійснює поставку товару на умовах DDP (згідно Інкотермс 2010) за адресами, що вказані у рознарядці (додаток 1 до цього договору) (п. 5.2 договору).

Згідно з п. 6.2.4 договору покупець має право достроково в односторонньому порядку розірвати цей договір у разі, якщо станом на 21 червня 2024 року поставлено менше 50% загального обсягу закупівлі, повідомивши про це продавця не менше ніж за (три) календарних дні до розірвання договору. При цьому, у разі дострокового в односторонньому порядку розірвання покупцем договору, продавець не звільняється від відповідальності, визначеної розділом 7 договору.

У разі, коли строк дії обставин непереборної сили продовжується більше ніж 30 (тридцять) календарних днів, кожна із сторін в установленому порядку має право розірвати цей договір (п. 8.4 договору).

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 20 липня 2024 року (п. 10.1 договору).

Відповідно до рознарядки, укладеної між сторонами, термін поставки товару з 13.05.2024 по 20.06.2024.

Звертаючись з первісним позовом позивач вказує на те, що станом на 21.06.2024 продавцем було поставлено товар у кількості менше 50 % загального обсягу закупівлі.

У зв`язку з чим, керуючись п. 6.2.4 договору та положеннями ч. 3 ст. 651 Цивільного кодексу України, покупцем було направлено продавцю повідомлення від 27.06.2024 вих. №ГД ДКВС-2166/3 ГД 2024 про розірвання договору, на підставі чого спірний договір було достроково розірвано з 05.07.2024 та повідомлено ФОП Калиновський В.В., що таке розірвання договору не звільняє його від відповідальності, визначеної розділом 7 договору,

У зв`язку з невиконанням умов договору Генеральна дирекція ДКВС України 19 липня 2024 року направила ФОП Калиновський В.В. претензію з вимогою сплатити штрафні санкції за недопоставку товару за спірним договором у строк до 09.09.2024 включно.

Однак, у зазначений строк відповідач вимогу не виконав.

Водночас, листом вих. № 03/09-24-2 від 03.09.2024 ФОП Калиновський В.В. звернувся до Генеральної дирекції ДКВС України із проханням продовжити термін врегулювання питання щодо застосування штрафних санкцій, а також надати строк до 15 жовтня 2024 року для збору та подання доказів, які підтверджують істотне підвищення вартості товару та наявність інших непереробних обставин, що унеможливили виконання умов договору.

Генеральна дирекція ДКВС України листом від 20.09.2024 вих. № ГД ДКВС-3421/3 ГД/2024 продовжила строк для оплати штрафних санкцій ФОП Калиновський В.В. у добровільному порядку до 15.10.2024 року, але підтверджуючих документів щодо настання форс-мажорних обставин від ФОП Калиновський В.В. до Генеральної дирекції ДКВС України не надходило та претензійні вимоги Генеральної дирекції ДКВС України щодо сплати штрафних санкцій з боку ФОП Калиновський В.В. у відповідний строк задоволено не було.

Тому, Генеральною дирекцією ДКВС України було подано до Акціонерного товариства «РВС Банк» вимогу від 29.10.2024 вих. № ГД ДКВС-4051/3 ГД/2024 про сплату суми гарантії відповідно до банківської гарантії № 2252-24Г від 13.05.2024.

06 листопада 2024 року Генеральною дирекцією ДКВС України було отримано сертифікат №3500-24-2032 від 05.11.2024 вих. №1105-3/24/297 про форс-мажорні обставини (далі - сертифікат) як додаток до листа Акціонерного товариства «РВС Банк» від 05.11.2024 вих. № 2874/24 (вх. № ГД ДКВС-5964/1 ГД/2024 від 06.11.2024).

14 листопада 2024 року Генеральною дирекцією ДКВС України було отримано сертифікат № 3500-24-2032 від 05.11.2024 від ФОП Калиновський В.В. як додаток до листа від 13.11.2024 вих. № 13/11-24 (вх. № ГД ДКВС-6161/1 ГД/2024 від 14.11.2024).

Сертифікатом встановлений період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з 03 червня 2024 року по 23 липня 2024 року.

Однак, Генеральна дирекція ДКВС України вважає Сертифікат безпідставним та таким, що не може бути єдиним та безумовним доказом неможливості виконання зобов`язань за договором, з огляду на таке.

Так, у сертифікаті зазначено, що форс-мажорні обставини були засвідчені відповідно до:

- Указів Президента України, які затверджувались Законами України «Про введення воєнного стану в Україні»;

- Листа Торгово-промислової палати України №2024/02.0-1 від 28.02.2022 щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з 24.02.2022 року;

- Загальнодоступної інформації про пошкодження енергетичної інфраструктури проблеми з енергопостачанням та відключення електроенергії;

- Сертифікату про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) № 3500-24-2023 від 04.11.2024;

- Договору купівлі-продажу № 162-К-24 від 13.05.2024 з додатками;

- Договору поставки № 16-05 від 16.05.2024 та специфікації і додаткової угоди № 1 від 23.07.2024 року, до нього;

- Довідки Жашківської філії відокремленого структурного підрозділу «Уманські енергетичні мережі» ПАТ «Черкасиобленерго» № 147/32/2024 від 15.10.2024;

- Претензії до ФОП Калиновський В.В. до договору № 162-К-24 від 13.05.2024.

Позивач зазначає, що відповідачем не було надано перелічених документи та доказів настання форс-мажорних обставин Генеральній дирекції ДКВС України.

Крім того, позивач звертає увагу суду на те, що на момент укладення договору від 13.05.2024 № 162-К-24 по всій території України діяли графіки відключень світла і Україна на той момент витримала вже десятки масованих ударів по критичній інфраструктурі.

Таким чином, пошкодження енергетичної інфраструктури, дефіцит електроенергії у мережі та відключення світла не були непередбачуваними обставинами для ФОП Калиновський В.В., тобто їх настання і наслідки було можливо передбачити, зокрема на момент укладення договору від 13.05.2024 № 162-К-24.

Також, позивач зазначає про те, що сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує послуги торгово-промислової палати. Водночас Генеральна дирекція ДКВС України позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати або надати правову оцінку доказам, які лягли в основу прийняття рішення про видачу сертифікату.

Отже, на думку позивача, сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України або регіональною торгово-промисловою палатою, згідно з Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), є доказом, який має оцінюватись судом поряд з іншими, наданими учасниками справи доказами, відповідно до ст. 86 ГПК України.

Позивач наголошує на том, що відповідач в порушення п. 8.2 договору не повідомляв Генеральну дирекцію ДКВС України про настання форс-мажорних обставин у встановлений договором спосіб та строк.

Враховуючи зазначене, у Генеральної дирекції ДКВС України відсутні безумовні та достатні підстави вважати невиконання ФОП Калиновський В.В. умов договору наслідком обставин непереборної сили.

Таким чином, з огляду на те, що в порушення умов спірного договору відповідачем було здійснено недопоставку товару загальному розмірі 58 466 кг., без явних на те підстав, позивачем, на підставі п. 7.3 договору, було нараховано відповідачу штраф у сумі 584 367 грн 67 коп., який не сплачений відповідачем.

Вказані обставини і стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду.

Частково задовольняючи первісний позов, суд послався на те, що відповідно до рознарядки, укладеної між сторонами, термін поставки товару з 13.05.2024 по 20.06.2024. Проте, як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується відповідачем, останнім у визначений строк було недопоставлено позивачу товар у загальному розмірі 58 466 кг. Господарським судом взято до уваги той факт, що відповідачем, відповідно до п. 8.2 спірного договору, не було дотримано процедуру повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин, протилежного відповідачем належними та допустими доказами не спростовано. З огляду на вказане, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення штрафу в розмірі 584 367 грн 67 коп. є обґрунтованими, однак, вирішуючи питання про зменшення пені, суд оцінив доводи відповідача та заперечення позивача, та для забезпечення балансу інтересів сторін вирішив зменшити розмір штрафу на 50% до 292 183 грн 84 коп.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, господарський суд дійшов висновку, що п. 7.2 та п. 7.3 договору застосовуються у різних випадках, і тому за цим договором продавець не притягується до відповідальності двічі за одне й те саме правопорушення, оскільки це різні порушення договору. Крім того, позивач за первісним позовом не наводить підстав для визнання недійсним саме п. 7.3 договору, а не п.7.2. Враховуючи викладене суд не вбачає підстав для визнання п. 7.3. договору купівлі-продажу № 162-К-24 від 13.05.2024 недійсним, та відмовляє в задоволенні зустрічного позову.

Скаржником рішення суду першої інстанції у частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог щодо визнання недійсним пункту 7.3 договору № 162-К-24 від 13.05.2024, не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України в апеляційному порядку не переглядається.

В апеляційній скарзі відповідач (за первісним позовом) оскаржує рішення суду лише в частині стягнення з нього на користь позивача штрафних санкцій.

Переглядаючи спір в оскаржуваній апелянтом частині, колегія суддів зазначає наступне.

Як передбачено пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм § 3 глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Як встановлено частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України (що діяв на час виникнення спірних відносин) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Як передбачено статтею 664 Цивільного кодексу України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема, у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Слід відзначити, що в силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, господарським судом встановлено, що відповідно до рознарядки, укладеної між сторонами, термін поставки товару з 13.05.2024 по 20.06.2024.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, останнім у визначений строк було недопоставлено позивачу товар у загальному розмірі 58 466 кг.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до п. 7.3 договору у випадку недопоставки товару в обсязі, передбаченому договором, продавець сплачує покупцю штраф у розмірі 25% вартості непоставленого товару.

У зв`язку з порушенням виконання відповідачем обов`язку з поставки товару за договором, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача штраф у розмірі 25% вартості непоставленого товару у сумі 584 367 грн 67 коп.

Так, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що розрахунок заявленого до стягнення штрафу є арифметично вірним. Відповідачем також зазначене не оскаржується.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення штрафу в розмірі 584 367 грн 67 коп. є доведеними та обґрунтованими.

При цьому, розглянувши клопотання відповідача та встановивши, що заявлений до стягнення розмір неустойки дорівнює 25% від суми основного боргу, для забезпечення балансу інтересів сторін суд вирішив зменшити розмір штрафу на 50% до 292 183 грн 84 коп.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами, на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх постановах, що визначення конкретного розміру, на який зменшуються належні до сплати штрафні санкції, належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії / бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20.10.2021 у справі № 910/8396/20, від 08.10.2020 у справі № 904/5645/19; від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20, від 05.03.2019 у справі № 923/536/18; від 10.04.2019 у справі № 905/1005/18; від 06.09.2019 у справі у справі № 914/2252/18; від 30.09.2019 у справі № 905/1742/18; від 14.07.2021 у справі № 916/878/20).

Також Верховний Суд у справі № 911/2269/22 зазначив, що висновок про індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, виключає формування єдиних (для вирішення спорів про стягнення неустойки) критеріїв та алгоритму визначення підстав для зменшення розміру неустойки та критеріїв для встановлення розміру.

Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 %), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини 1, 2 статті 233 ГК України та частини 3 статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.

Отже, індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчить про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено. Наведене водночас вимагає, щоб розмір неустойки відповідав принципам верховенства права.

Подібні висновки викладено об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22, Великою Палатою Верховного Суду від 16.10.2024 у справі № 911/952/22.

У справі, що розглядається, розмір штрафних санкцій відповідає наведеним принципам, оскільки розмір пені, встановлений Договором не є надмірним і не перевищує подвійний розмір подвійної ставки НБУ, загальний розмір штрафних санкцій не перевищує ціну договору, штрафні санкції нараховані відповідачу за реальне порушення договірних зобов`язань.

Проаналізувавши матеріали справи та доводи відповідача, суд першої інстанції зменшив розмір штрафу на 50%. З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується.

Щодо доводів апеляційної скарги про недостатність зменшення господарським судом штрафу, апеляційний суд зазначає наступне.

Вирішуючи питання про зменшення штрафу, колегія суддів оцінила доводи відповідача за первісним позовом та заперечення позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу та для забезпечення балансу інтересів сторін, апеляційний суд не вбачає підстав для зменшення розміру штрафних санкцій до 20%.

Щодо доводів апеляційної скарги про настання форс-мажорних обставин.

Згідно з п. 8.1 договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна. Вказаний перелік обставин не є вичерпним.

Сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі з наданням підтверджуючих документів (п. 8.2 договору).

Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є документи, які видаються відповідним органом, уповноваженим на їх видачу згідно з діючим законодавством України (п. 8.3 договору).

Господарським судом взято до уваги той факт, що відповідачем, відповідно до п. 8.2 спірного договору, не було дотримано процедуру повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин, протилежного відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано.

В матеріалах справи наявний сертифікат Кіровоградської регіональної торгово-промислової палати № 3500-24-2023 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданий ФГ «Надія», яким засвідчено настання форс-мажорних обставин у період з 03.06.2024 по 23.07.2024, що унеможливили виконання договору поставки № 16-05 від 16.05.2024 укладеного між ФГ «Надія» та ФОП Калиновським В.В.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України Про торгово-промислові палати в Україні та деталізовано в розділі 6 регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 15.07.2014 за №40(3) (з наступними змінами).

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) здійснюється сертифікатом про такі обставини.

За умовами п. 6.2 регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи щодо кожного окремого договору, контракту, угоди тощо, а також податкових та інших зобов`язань/обов`язків, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

В сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин (п. 6.12 регламенту).

Таким чином, долучений відповідачем до матеріалів справи сертифікат №3500-24-2023 був виданий ФГ Надія та засвідчив настання форс-мажорних обставин саме за договором поставки №16-05 від 16.05.2024, укладеним між ФГ Надія та ФОП Калиновським В.В., а не за договором купівлі-продажу № 162-К-24 від 13.05.2024, укладеним між Державною установою "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" та Фізичною особою-підприємцем Калиновським Володимиром Володимировичем.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що наданий відповідачем до матеріалів справи сертифікат не є належним доказом на підтвердження настання форс-мажорних обставин саме за спірним договором в межах цієї справи.

Крім цього, апеляційний суд бере до уваги, що відповідач мав змогу звернутися до ТПП України або відповідної регіональної ТПП для засвідчення форс-мажорних обставин або ж обставин непереборної сили відповідно до регламенту, проте цього не зробив, а причин неможливості звернутися суду не повідомив.

Також суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили або ж випадком) не вважаються: недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника; відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі № 913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Крім того, у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі №908/2287/17 також зазначається, що сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати.

Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначає, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Отже, доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

З урахуванням викладеного, сертифікат Кіровоградської регіональної торгово-промислової палати № 3500-24-2023 про форс-мажорні обставини, як доказ існування форс-мажорних обставин у справі № 904/456/25 не є достатнім доказом існування таких обставин.

Підсумовуючи викладене, судова колегія вважає, що, звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.

Інші доводи апеляційної скарги судом враховані, але вони не впливають на висновок за результатом розгляду апеляційної скарги у цій справі.

В силу приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи встановлені обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 282-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Калиновського Володимира Володимировича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.06.2025 у справі № 904/456/25 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.06.2025 у справі №904/456/25 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 14.04.2026

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя С.В. Вінніков