ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2026 р. Справа№ 910/8994/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Євсікова О.О.

Алданової С.О.

за участю секретаря судового засідання: Замай А.О.,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Солонец И.В.

від відповідача: Марків Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК Лазуріт»

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2025

у справі №910/8994/25 (суддя Котков О.В.)

за позовом Державного підприємства "Український центр "Безпека"

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК Лазуріт»

про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

21.07.2025 Державне підприємство "Український центр "Безпека" (далі - ДП "Український центр "Безпека", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК Лазуріт» (далі - ТОВ «ТК Лазуріт», відповідач) про стягнення штрафних санкцій у сумі 355 129,51 грн, у зв`язку з неналежним виконанням договору про закупівлю №8 від 03.05.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до умов вказаного договору він сплатив підряднику (відповідачу) аванс у рахунок виконання замовлених робіт. Однак, ТОВ «ТК Лазуріт» порушило свої зобов`язання, та роботи на погоджених сторонами умовах виконало з порушенням строку. У позові ДП "Український центр "Безпека" просить стягнути з відповідача штраф відповідно до п. 5.2 договору у сумі 97 472,40 грн., штраф відповідно до п. 13.3 договору у сумі 103 655,16 грн., пеню відповідно до п. 13.2 договору у сумі 154 001,95 грн., що разом становить 355 129,51 грн.

Матеріально-правовою підставою позову позивач обрав ст.ст. 11, 509, 526, 883 ЦК України, ст.ст. 175, 230, 231 ГК України.

Доводи та заперечення відповідача

Відповідач з позовом не погодився, посилаючись на те, що роботи за договором були виконані хоч і з порушенням строку, проте, у повному обсязі. Прострочення виконання робіт відбулось у зв`язку з обставинами непереборної сили внаслідок ракетних обстрілів та запровадженням графіків відключення світла.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 позов суд задовольнив частково. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК Лазуріт» на користь Державного підприємства "Український центр "Безпека" штраф відповідно до п. 5.2 договору у сумі 97 472,40 грн, штраф відповідно до п. 13.3 договору у сумі 103 655, 16 грн, пеню відповідно до п. 13.2 договору у сумі 79 046,27 грн, судовий збір у сумі 3 362,08 грн. У решті вимог відмовив.

Рішення, з посиланням на ст.ст. 549, 610, 837, 839, 843, 844, 849 ЦК України, мотивоване тим, що відповідач не в повному обсязі виконав замовлені позивачем роботи та порушив строки виконання робіт за укладеним договором, оскільки враховуючи п. 5.2 договору, відповідач повинен був використати авансовий платіж до 30.08.2024, а враховуючи п. 6.1 договору - виконати роботи до 15.09.2024. Форс-мажорні обставини при виконанні ТОВ «ТК Лазуріт» договору закупівлі № 8 від 03.05.2024 не настали, а тому відповідач не має права на них посилатись. Отже, зважаючи на допущене відповідачем порушення зобов`язання та в силу наведених приписів закону і умов договору, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення неустойки (пені та штрафу) є правомірними, а тому задовольнив частково позов, здійснивши власний перерахунок заявлених до стягнення штрафних санкцій.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з цим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити повністю.

А саме апелянт посилається на те, що:

- висновок суду першої інстанції про те, що відповідач не в повному обсязі виконав замовлені позивачем роботи є помилковим, оскільки у позовній заяві позивач не стверджував, що роботи не виконані у повному обсязі. Навпаки, позивачем додано до позову Акт приймання передачі виконаних будівельних робіт №1 за грудень 2024 року на 1 087 631,92 грн.; Акт №1/1 вартості устаткування, придбання якого покладено на виконавця робіт на суму 389 587,52 грн; Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2024 року на суму 1 087 631,92 грн;

- відповідач використав отриманий аванс повністю, відсутні підстави для застосування штрафу п.5.2. Договору, оскільки Акт №1/1 вартості устаткування, придбання якого покладено на виконавця робіт на суму 389587,52 грн, підписано Позивачем без жодних зауважень, що свідчить про зняття питання про штраф за п.5.2. Договору. Незначна затримка у строках використання авансу пов`язана з ракетними обстрілами та запровадження графіків відключення світла;

- порушення строків виконання будівельних робіт сталось внаслідок непереборної сили, а не форс-мажору, як помилково визначив суд, оскільки порушення строків виконання робіт сталось в наслідок дії сукупності таких подій:

ракетні атаки російських окупаційних військ на місто Київ та всю територію України. Червень 2024 року - 140 ракет, липень 2024 - 113 ракет, серпень 2024 - 223 ракети, вересень 2024 року - 151 ракета, жовтень 2024 року - 86 ракет, листопад 2024 року 271 ракета, грудень 2024 року - 197 ракет. За час виконання робіт загалом 1181 ракета;

атаки дронів російських окупаційних військ на місто Київ;

запровадження графіків відключення світла у місті Києві внаслідок пошкодження/ знищення об`єктів електрогенерації влітку, осені 2024 року;

у будівлі відсутній ліфт для підняття будівельних матеріалів на потрібний поверх. Працівники відповідача були змушені здійснювати підйом будівельних матеріалів вручну, що зайняло більше часу, ніж планувалось.

Ці обставини не є форс-мажором і не потребують отримання сертифікатів ТТП Украіни. Судом неправильно застосовано Закон України «Про торгово-промислові палати України».

Доводи та заперечення позивача

У своєму відзиві на апеляційну скаргу позивач з апеляційною скаргою не погодився, просить залишити оскаржене рішення без змін посилаючись на те, що:

- на підтвердження виконання Робіт за Договором, у тому числі використання загальної суми 717 159,12 грн з ПДВ авансу, Підрядником Замовнику лише у грудні 2024 року надано Акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2024 року (форма № КБ-2в), Акт №1/1 вартості устаткування, придбання якого покладено на виконавця робіт за грудень 2024 року, Довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2024 року (форма № КБ-3), які підписані Підрядником і Замовником 30.12.2024;

- використання частини авансового платежу в сумі 191 045,42 грн (389 889,60 грн - 198 844,18 грн) в межах погодженого на умовах п. 5.2 Договору строку долученими Відповідачем до матеріалів справи копіями видаткових накладних не підтверджується;

- копії видаткових накладних, у розумінні ст. 76 і ст. 77 ГПК України не є належними і допустимими доказами, на підставі яких можна встановити факт використання Відповідачем одержаного 01.07.2024 авансу (389 889,60 грн з ПДВ) на придбання і постачання необхідних для виконання Робіт матеріалів, обладнання та устаткування відповідно до предмету Договору та у межах встановленого строку, а також факт виконання Відповідачем Робіт за Договором у цілому в погоджений на умовах п. 6.1 Договору строк. Інших доказів, які б спростовували висновки Господарського суду міста Києва, викладені у мотивувальній частині оскаржуваного Відповідачем Рішення матеріали справи № 910/8994/25 не містять;

- документально підтверджене порушення Відповідачем погодженого на умовах п. 5.1. Договору строку використання попередньої оплати є підставою для застосування до Відповідача відповідальності у порядку і розмірі, визначеними п. 5.2. Договору;

- відповідачем не заперечується факт порушення ним строків виконання робіт за Договором;

- факт настання форс-мажору не звільняє від зобов`язань щодо виконання договору, а лише скасовує відповідальність за несвоєчасне виконання договірних зобов`язань.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Алданова С.О., Ходаківська І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 постановлено витребувати у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/8994/25 та відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду першої інстанції.

Після надходження матеріалів справи, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК Лазуріт» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 у справі № 910/8994/25. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 11.02.2026. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 04.02.2026 (включно). Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 04.02.2026 (включно). Участь у судовому засіданні для учасників справи не визнано обов`язковою.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2026, у зв`язку з перебуванням судді Ходаківської І.П., яка входить до складу колегії суддів, у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/8994/25.

Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.02.2026, справу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Алданова С.О., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2026 апеляційну скаргу прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Алданова С.О., Євсіков О.О. Розгляд справи ухвалено здійснити в раніше призначеному судовому засіданні 11.02.2026.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 повідомлено учасників справи про відкладення апеляційної скарги у справі №910/8994/25 на 11.03.2026. Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання не є обов`язковою.

У судовому засіданні 11.03.2026, після судових дебатів, колегія оголосила про перехід до стадії ухвалення судового рішення у справі №910/8994/25, яка відбудеться 23.03.2026.

Явка представників учасників справи

У судовому засіданні 23.03.2026 проголошено короткий текст постанови за участі представників сторін.

На стадії судових дебатів, у судовому засіданні 11.03.2026 представник відповідача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити. Представник позивача заперечив проти доводів апелянта з підстав, викладених у відзиві та просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Межі перегляду справи судом апеляційної інстанції

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Суд першої інстанції, на підставі сукупності належних та допустимих доказів встановив такі обставини правовідносин сторін.

03.05.2024 між ДП "Український центр "Безпека" (замовник) та ТОВ «ТК Лазуріт» (підрядник) був укладений договір про закупівлю № 8 (далі - договір), відповідно до умов якого підрядник зобов`язується виконати в повному обсязі роботи за предметом: Будівельні роботи, на свій ризик власними і залученими силами та засобами, відповідно до проектної документації, здати замовнику в обумовлені договором строки, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані якісно роботи на умовах даного договору. До робіт за даним договором належить виконання будівельних робіт (в тому числі пусконалагоджувальні роботи); придбання та монтаж необхідних матеріалів та обладнання/устаткування (п. 1.1).

Підрядник зобов`язується придбати матеріальні ресурси та обладнання (устаткування тощо) згідно додатку № 4, необхідні для виконання робіт (п. 1.3 договору).

Об`єкт будівництва: «Капітальний ремонт частини приміщень ІІ поверху будівлі у місті Києві» (п. 1.4 договору).

У розділі 3 сторони визначили ціну договору. Зокрема, сума визначена у договорі (ціна договору) 1 480 788,00 грн. з ПДВ з них: - будівельних робіт: 1 090 898,40 грн.; - обладнання (устаткування): 389 889,60 грн. (п. 3.1 договору).

Ціна робіт - це сумарна вартість фактично виконаних робіт, відповідно до прийнятих замовником актів приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) та довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма КБ-3) згідно обсягів і кількісних характеристик, передбачених у розрахунку ціни договору (договірної ціни) (п. 3.4 договору).

За умови виконання вимог щодо фінансування, зазначених в п. 4.1 договору, замовник протягом 5 робочих днів після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт, надання акту-допуску, передачі замовником за актом прийому-передачі підряднику затвердженої у встановленому порядку проектної документації в повному обсязі та з врахуванням вимог загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених постановою Кабміну України № 668 від 01.08.2005 (зі змінами та доповненнями), та після отримання замовником рахунку від підрядника, перераховує на розрахунковий рахунок підрядника аванс на виконання зобов`язань за договором у розмірі: на виконання будівельних робіт 327 269,52 грн. з ПДВ; на закупівлю обладнання (устаткування) 389 889,60 грн. з ПДВ.

Датою перерахування авансу вважається день перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підрядника (п. 5.1 договору).

Відповідно до п. 5.2 договору підрядник зобов`язується використати одержаний аванс на придбання і постачання необхідних для виконання робіт матеріалів та устаткування протягом 60 календарних днів з дати отримання авансового платежу. По завершенню 60 календарних днів з дати отримання авансового платежу, невикористані суми авансу повертаються замовнику.

Строк виконання робіт 76 календарних днів з дати перерахування замовником авансового платежу на рахунок підрядника та відправки письмового повідомлення про початок виконання робіт за цим договором, яке направляється замовником на електронну адресу підрядника (п. 6.1 договору).

Замовник протягом 10 робочих днів з дати отримання акту приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в), актів здачі-приймання змонтованого обладнання та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма КБ-3) повинен їх розглянути. За результатами розгляду замовник має підписати акт приймання виконаних будівельних робіт (форма К-2в), акти здачі-приймання змонтованого обладнання та довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма КБ-3) або надати вмотивовану відмову від їх підписання (п. 6.7 договору).

Замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплатити виконані роботи в порядку, встановленому даним договором (п. 7.1.1 договору).

Договір набирає чинності з дати його укладення сторонами та діє по 31.12.2024. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов`язань, що лишились невиконаними (п. 17.1).

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання вказаного договору підряду, 27.06.2024 позивач на електронну пошту відповідача направив повідомлення № 01-08/27-06/07 від 27.06.2024 про початок виконання робіт за договором.

Також 01.07.2024 на розрахунковий рахунок підрядника замовником був перерахований аванс у загальній сумі 717 159,12 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 1293 від 01.07.2024.

Отже, враховуючи п. 5.2 договору, відповідач повинен був використати авансовий платіж до 30.08.2024, а враховуючи п. 6.1 договору - виконати роботи до 15.09.2024.

Проте, матеріали справи свідчать, що ТОВ «ТК Лазуріт» свої зобов`язання за договором підряду виконало неналежним чином, а саме, на підтвердження виконання робіт за договором, надало замовнику у грудні 2024 акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт на суму 334 800,19 грн., акт № 1 вартості устаткування, придбання якого покладено на виконавця робіт № 1/1 за грудень 2024 на суму 389 587,52 грн., довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2024 від 30.12.2024 на суму 760 060,32 грн. (у тому числі авансовий платіж на суму 717 159,12 грн.).

Оскільки відповідач не в повному обсязі виконав замовлені позивачем роботи та порушив строки виконання робіт за укладеним договором, позивач просив стягнути з відповідача штраф відповідно до п. 5.2 договору у сумі 97 472,40 грн., штраф відповідно до п. 13.3 договору у сумі 103 655,16 грн., пеню відповідно до п. 13.2 договору у сумі 154 001,95 грн., нараховані за прострочення зобов`язання.

Джерела права які застосовує суд апеляційної інстанції

За змістом статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 843, ст. 844 ЦК України у договорі підряду встановлюється ціна роботи або спосіб її визначення, ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Зміни до твердого кошторису можуть вноситися лише за погодженням сторін. Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ст. 846 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 839 ЦК України підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами (ч. 4 ст. 882 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ст. 611 ЦК України).

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Правова позиція суду апеляційної інстанції щодо апеляційної скарги

Щодо виконання робіт

Згідно з умовами п. 6.1 договору про закупівлю від 03.05.2024 № 8 (далі - Договір) строк виконання Робіт становить 76 календарних днів з дати перерахування Замовником авансового платежу на рахунок Підрядника та відправки письмового повідомлення про початок виконання Робіт за Договором.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання вказаного договору підряду, 27.06.2024 позивач на електронну пошту відповідача направив повідомлення № 01-08/27-06/07 від 27.06.2024 про початок виконання робіт за договором.

Також 01.07.2024 на розрахунковий рахунок підрядника замовником був перерахований аванс у загальній сумі 717 159,12 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1293 від 01.07.2024.

Отже, враховуючи п. 5.2 договору, відповідач повинен був використати авансовий платіж до 30.08.2024, а враховуючи п. 6.1 договору - виконати роботи до 15.09.2024.

У грудні 2024 року на підтвердження виконання робіт за договором відповідач надав замовнику відповідні документи, а саме:

- акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт на суму 334 800,19 грн;

- акт № 1 вартості устаткування, придбання якого покладено на виконавця робіт №1/1 за грудень 2024 на суму 389 587,52 грн;

- довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2024 від 30.12.2024 на суму 760 060,32 грн (у тому числі авансовий платіж на суму 717 159,12 грн.).

З наведеного вбачається, що факт виконання робіт відбувся пізніше ніж відповідач допустив порушення строків виконання цих робіт.

Отже, суд першої інстанції зазначив, що відповідач не в повному обсязі виконав замовлені позивачем роботи та порушив строки виконання робіт за укладеним договором, що і стало підставою для звернення позивача з позовом про стягнення з нього штраф відповідно до п. 5.2 договору у сумі 97 472,40 грн., штраф відповідно до п. 13.3 договору у сумі 103 655,16 грн., пеню відповідно до п. 13.2 договору у сумі 154 001,95 грн., нараховані за прострочення зобов`язання.

В апеляційній скарзі апелянт стверджує, що висновок суду першої інстанції про те, що відповідач не в повному обсязі виконав замовлені позивачем роботи є помилковим, оскільки у позовній заяві позивач не стверджував, що роботи не виконані у повному обсязі. Навпаки, позивачем додано до позову Акт приймання передачі виконаних будівельних робіт №1 за грудень 2024 року на 1 087 631,92 грн.; Акт №1/1 вартості устаткування, придбання якого покладено на виконавця робіт на суму 389 587,52 грн; Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2024 року на суму 1 087 631,92 грн.

Колегія суддів зазначені доводи апелянта відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У даному випадку порушення строку - це і є неналежне виконання.

Твердження апелянта про повне виконання робіт не спростовує факт порушення строків, встановлених п. 6.1 Договору (15.09.2024), оскільки станом на граничну дату роботи не були здані, у позивача виникло право на нарахування санкцій, яке не зникає після подальшого (запізнілого) виконання робіт.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 15.09.2024 (дата закінчення строку), обсяг виконаних робіт не був виконаний, оскільки відповідні Акти з`явилися лише в грудні 2024 року.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про невиконання робіт у повному обсязі, виходячи з умов Договору щодо строків. Надання актів у грудні 2024 року лише підтверджує, що протягом всього договірного періоду (до 15.09.2024) зобов`язання не було виконано взагалі, що і стало підставою для звернення з позовом.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, включно з актами за грудень 2024 року. Це підтверджується тим, що при розрахунку пені суд керувався саме фактичними обсягами та термінами, надавши правову оцінку запізнілому виконанню робіт. Таким чином, посилання апелянта на «помилковість» висновку суду не спростовують факту прострочення термінів виконання робіт на понад 3 місяці.

Щодо стягнення штрафу

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що він використав отриманий аванс повністю, а тому на його думку відсутні підстави для застосування штрафу п.5.2. Договору, оскільки Акт №1/1 вартості устаткування, придбання якого покладено на виконавця робіт на суму 389587,52 грн підписано Позивачем без жодних зауважень, що свідчить про зняття питання про штраф за п.5.2. Договору. Незначна затримка у строках використання авансу пов`язана з ракетними обстрілами та запровадження графіків відключення світла.

Зазначені доводи апелянта колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, у пункті 5.2 договору сторони домовились, що у разі неповернення невикористаної суми авансу, зазначеного у п. 5.1 договору у строк, визначений у п. 5.2 договору, підрядник сплачує замовнику штраф в розмірі 25 % від суми неповерненого авансу.

Відповідно до п. 13.2 договору у разі порушення строку виконання робіт, зазначеного у п. 6.1 договору, та/або терміну виправлення дефектів, зазначеного в п.п. 6.7, 6.12, 8.3 договору, починаючи з 1-го по 30-й календарний день (включно), підрядник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 % від ціни робіт, строк виконання/термін виправлення дефектів яких порушено, за кожний день прострочення. Пеня у розмірі 0,1 % від ціни робіт, строк виконання/термін виправлення дефектів яких порушено, за кожний день прострочення, нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за договором, включаючи день виконання такого зобов`язання.

За порушення строку виконання робіт, зазначеного у п. 6.1 договору, терміну виправлення дефектів, зазначеного в п.п. 6.7, 6.12, 8.3 договору, понад 30-ть календарних днів, підрядник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7 % від ціни договору (п. 13.3 договору).

Отже, штраф за п. 5.2 Договору встановлений не за сам факт невикористання авансу взагалі, а за його невикористання у конкретно визначений строк (60 календарних днів).

Підписання акта приймання-передачі товару чи робіт свідчить про прийняття кількісних та якісних характеристик об`єкта, але не є відмовою від права на стягнення штрафних санкцій за порушення строків, а прийняття виконання з простроченням не позбавляє кредитора права на неустойку (ст. 549, 611 ЦК України).

Більш того, позивач є державним підприємством, і відмова від стягнення нарахованих санкцій могла б бути розцінена контролюючими органами (Держаудитслужбою) як нанесення збитків державі.

Отже, колегія вважає, що підписання позивачем Акта №1/1 у грудні 2024 року підтверджує лише факт отримання устаткування, проте жодним чином не свідчить про "зняття питання про штраф". Чинне законодавство та умови Договору не містять положень, за якими прийняття запізнілого виконання анулює право на пеню та штраф, нараховані за період прострочення. Поняття «незначна затримка» відсутнє в господарському праві. Є або дотримання строку, або його порушення. Посилання апелянта на обстріли та графіки відключень як на причину "незначної затримки" є юридично неспроможними. Відповідач, як суб`єкт господарювання, діє на власний ризик. Відсутність сертифіката ТПП та порушення процедури повідомлення Замовника згідно з п. 15.2 Договору позбавляє Апелянта права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності.

Щодо форс-мажорних обставин

Суд першої інстанції врахував положення Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні".

Зокрема, суд послався на те, що відповідно до ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди, тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.

За змістом ч. 3 ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, засвідчує Торгово-промислова палата України за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Відповідно до 15.1 договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань по даному договору якщо воно виникло внаслідок форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), за які сторони не відповідають і які заважають сторонам виконувати свої зобов`язання за даним договором.

Про виникнення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) сторона для якої виникли ці обставини, зобов`язана у будь-якій формі повідомити іншу сторону, але не пізніше 3-х календарних днів з дати настання таких обставин. Невиконання даної умови позбавляє сторону права посилатись на форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (п. 15.2 договору).

Сторони домовились про те, що початок і тривалість дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) підтверджується сертифікатом про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданим ТПП України або регіональною ТПП (п. 15.3 договору). При підтвердженні вказаним сертифікатом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), строк виконання обов`язків продовжується на строк дії цих обставин (п. 15.4 договору).

Разом з тим відповідач не надав суду передбачених законом та договором доказів настання форс-мажорних обставин, зокрема, сертифікату про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданого ТПП України або регіональною ТПП, а також повідомлення позивача у строки, передбачені п. 15.2 договору, про настання обставин непереборної сили.

За таких обставин суд дійшов вірного висновку, що форс-мажорні обставини при виконанні відповідачем договору закупівлі № 8 від 03.05.2024 не настали, а тому відповідач не має права на них посилатись.

Доводи апелянта про те, що порушення строків виконання будівельних робіт сталось внаслідок непереборної сили, а не форс-мажору є хибними, адже Закон України «Про торгово-промислові палати в Україні» (ст. 14-1) прямо визначає, що форс-мажорними обставинами є обставини непереборної сили. Спроба апелянта розмежувати ці поняття суперечить чинному законодавству.

Враховуючи викладене колегія констатує, що відповідачем ані в суді першої інстанції, а ні під час апеляційного перегляду справи не доведено підстав для відмови у задоволенні позову. Усі доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про задоволення позову.

В контексті викладено колегія враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Європейський суд з прав людини також зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Отже, у справі що переглядається, суд першої інстанції належним чином суду зазначив підстави, на яких воно ґрунтуються.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами апеляційного перегляду справи колегія суддів встановила, що оскаржене рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства, при повному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, підстави для його зміни чи скасування в розумінні приписів статті 277 ГПК України відсутні. Натомість викладені в апеляційні скарзі доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції, а тому в її задоволенні слід відмовити.

Судові витрати

Згідно вимог статті 129 ГПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 у справі №910/8994/25 залишити без змін.

Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді О.О. Євсіков

С.О. Алданова