ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

24 квітня 2026 року Справа № 903/267/26

Господарський суд Волинської області у складі головуючої судді Бідюк С.В., за участі секретаря судового засідання Бортнюк М.В., розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Ток МП-Карвер про забезпечення позову у справі №903/267/26

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Ток МП-Карвер, м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Євровіллс, м. Луцьк Волинська обл.

про стягнення 11 228 406,09 грн

В засіданні приймали участь:

від позивача: Сохацький А.В.

від відповідача: Антонюк Р.В.

ВСТАНОВИВ:

18.03.2026 через підсистему Електронний суд надійшла позовна заява (сформована 17.03.2026) ТОВ Ток МП-Карвер до ТОВ Євровіллс про стягнення за договором поставки № 7/01-25 від 24.01.2025 коштів в сумі 11 228 406,09 гривень 09 копійок, в т.ч.: 10762110,00 грн основного боргу, 250 460,07 грн інфляційних втрат та 215 836,02 грн 3% річних.

Ухвалою суду від 19.03.2026 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Ток МП-Карвер від 18.03.2026 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю Євровіллс, які знаходяться в банківських установах на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю Євровіллс, інформація про які буде виявлена в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову від 19.03.2026, в межах ціни позову - 11 228 406,09 грн.

Ухвалою суду від 23.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 22 квітня 2026 року о 10:30 год.

Ухвалою суду від 13.04.2026 у задоволенні заяви від 13.04.2026 (вх. №01-87/2015/26) Товариства з обмеженою відповідальністю Ток МП-Карвер про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно по справі № 903/267/26 відмовлено.

22.04.2026 надійшла заява позивача про забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «ЄВРОВІЛЛС» здійснювати перереєстрацію на нових власників та зняття з обліку транспортних засобів, придбаних та ввезених товариством на митну територію України для подальшого продажу.

Заява обґрунтована тим, що в матеріалах виконавчого провадження, відкритого на виконання ухвали суду від 19.03.2026 про забезпечення позову, наявні листи-відповіді лише від двох банківських установ згідно яких рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОВІЛЛС» арештовані, однак кошти на них відсутні. Водночас стороні позивача достеменно відомо, що після накладення арешту на рахунки відповідача (23.04.2026), останній почав активно здійснювати реалізацію наявних у його володінні транспортних засобів, що є прямим свідченням наміру уникнути відповідальності за існуючими зобов`язаннями перед Позивачем. Вказане зокрема вбачається із відповіді РСЦ ГСЦ МВС В Рівненській, Волинській та Житомирській областях, наданої на адвокатський запит представника Позивача. Відповідач, будучи спеціальним суб`єктом господарювання є власником ввезених ним ТЗ, а відсутність державної реєстрації таких ТЗ на ім`я Відповідача не заперечує його право власності, а є лише встановленою законом процедурою (перевагою) для таких спеціальних суб`єктів господарювання, яка дозволяє обліковувати ТЗ як товар.

У судовому засіданні 22.04.2026 представник позивача заявив усне клопотання про розгляд заяви про забезпечення позову у судовому засіданні.

Представник відповідача зазначив, що не ознайомився із поданою заявою та просив надати час для ознайомлення та підготовки заперечень на заяву про забезпечення позову та здійснювати її розгляд у судовому засіданні.

Ухвалою суду від 22.04.2026 повідомлено учасників справи про призначення розгляду заяви про забезпечення позову від 22.04.2026 у судовому засіданні з викликом представників сторін на 24.04.2026 о 10:00 год.

ТОВ «Євровіллс» у заяві від 23.04.2026 та представник у судовому засіданні у задоволенні заяви про забезпечення позову просили відмовити. Зазначили, що сама по собі реалізація транспортних засобів є звичайною господарською діяльністю ТОВ «ЄВРОВІЛЛС», що відповідає його виду діяльності та здійснюється на постійній основі, а відтак не може розцінюватися як доказ ухилення від виконання зобов`язань. Посилання ж на інформацію сервісного центру МВС лише підтверджує факт вчинення реєстраційних дій у межах звичайної господарської діяльності та жодним чином не доводить їх протиправності чи спрямованості на уникнення виконання можливого рішення суду. Заявлений захід не відповідає критерію співмірності, оскільки не містить жодних обмежень ані за кількістю транспортних засобів, ані за їх вартістю, ані за розміром позовних вимог, і фактично поширюється на всю господарську діяльність Товариства.

Представник позивач заяву підтримав. Зазначив, що кошти від реалізації транспортних засобів не надходять на рахунки відповідача, хоча динаміка продажів збільшилась вдвічі.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд зазначає таке.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову унормовані у статті 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з положеннями частини 1 якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 137 цього Кодексу заходи забезпечення позову.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується забороною відповідачу вчиняти певні дії.

За приписами ч.11 ст. 137 ГПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №910/2795/20, від 24.06.2022 у справі № 904/3783/21, від 26.09.2022 у справі № 911/3208/21.

У даному випадку, адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник та майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Крім того, заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає оцінку співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності прав чи законних інтересів, за захистом яких заявник звертається до суду та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17).

Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватись з предметом та підставами позову, можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати права інших осіб.

Предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 11 228 406,09 грн.

Суд враховує підхід, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 червня 2022 року у справі № 908/2382/21, про те, що умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (у тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.01.2026 у справі №910/11346/25.

Позовом у процесуальному сенсі є вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову, являються предмет і підстава.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.

Підставами заявленого позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.

Так, предметом позову по даній справі є вимога майнового характеру, а саме стягнення коштів в сумі 11 228 406,09 грн, отриманих за договором поставки №7/01-25 від 24.01.2025, укладеним між ТОВ «Тенгем Про» та ТОВ «Євровіллс».

Підставами позову, як зазначає позивач є те, що відповідач істотно порушує умови укладеного договору в частині не поставки оплаченого товару.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності ТОВ «Євровіллс» є торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами.

РСЦ ГСЦ МВС В Рівненській, Волинській та Житомирській областях у листі №31/2026 вказало, що ТОВ «Євровіллс» є суб`єктом господарювання, який здійсню оптову та роздрібну торгівлю транспортними засобами та їх складовими частинами. Надано статистичну інформацію реалізації ТЗ, виданих ТОВ «Євровіллс»: з 01.06.2024 по 31.12.2025 1484 ТЗ, з 01.01.2026 по 22.03.2026 178 ТЗ, з 23.03.2026 по 01.04.2026 22 ТЗ.

Таким чином, сама по собі реалізація транспортних засобів є господарською діяльністю ТОВ «ЄВРОВІЛЛС», що відповідає його виду діяльності та здійснюється на постійній основі, а відтак не може розцінюватися як доказ ухилення від виконання зобов`язань.

Посилання ж на інформацію сервісного центру МВС лише підтверджує факт вчинення реєстраційних дій у межах звичайної господарської діяльності та жодним чином не доводить їх протиправності чи спрямованості на уникнення виконання можливого рішення суду.

Твердження представника позивача у судовому засіданні про динаміку подвійного збільшення продажів відповідачем ТЗ є лише припущенням, оскільки не підтверджується відповідними доказами.

Крім того, згідно поданих статистичних даних РСЦ ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях динаміка продажів відповідачем ТЗ зменшується, оскільки за період з 01.06.2024 по 31.12.2025 середній арифметичний продаж автомобілів відповідачем в один місяць здійснювався близько 82 ТЗ, в той час, як за період з 01.01.2026 по 01.04.2026 орієнтовно 66 ТЗ.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості

У постанові Об`єднаної палати КГС ВС від 07.02.2025 у справі № 910/7497/24 Верховний Суд окремо звернув увагу на необхідність з`ясування, чи призведе запропонований засіб забезпечення позову до зупинення господарської діяльності. Отже, суд не може формально погодитися з будь-яким запропонованим заходом лише з огляду на його теоретичну допустимість; він зобов`язаний перевірити конкретні наслідки такого заходу для діяльності відповідача.

Заявлені позивачем заходи забезпечення позову спрямовані не на збереження можливості виконання майбутнього судового рішення, а на фактичне припинення здійснення відповідачем основної господарської діяльності, пов`язаної з реалізацією транспортних засобів. Заборона здійснювати перереєстрацію на нових власників та зняття з обліку транспортних засобів, придбаних та ввезених товариством на митну територію України для подальшого продажу фактично блокує реалізацію права відповідача на ведення господарської діяльності та унеможливлює виконання ним своїх господарських функцій, в тому числі і перед третіми особами.

Таким чином, заявлені заходи забезпечення позову фактично становлять непропорційне втручання у господарську діяльність відповідача, обмежують реалізацію прав, наданих йому, як суб`єкту господарювання та не перебувають у необхідному причинному зв`язку з предметом заявлених позовних вимог.

Судом враховано, що ведення відповідачем своєї господарської діяльності не призводить до зменшення активів відповідача, а лише змінює їх форму з товарної на грошову, що є звичайною господарською операцією та не свідчить про ризик невиконання можливого судового рішення. Заборона ж на здійснення такої діяльності призводить до дисбалансу інтересів сторін, оскільки фактично покладає на Відповідача надмірний тягар та створює для нього негативні майнові наслідки.

Крім того, результатом введення господарської діяльності відповідачем є акумулювання грошових коштів на його рахунках, на які накладено арешт у межах ціни позову 11 228 406,09 грн ухвалою суду від 20.03.2026 №903/267/26.

Транспортні засоби не є предметом спору у даній справі, а заявлені вимоги не пов`язані із витребуванням, збереженням чи передачею такого майна. Відтак обмеження права розпорядження транспортними засобами не спрямоване на забезпечення фактичного виконання можливого рішення суду про стягнення грошових коштів.

Крім того, позивач не конкретизує щодо яких саме транспортних засобів ТОВ «ЄВРОВІЛЛС» має бути встановлена заборона на перереєстрацію та зняття з обліку, не визначає їх кількість, вартість чи інші індивідуальні ознаки, натомість просить встановити загальну заборону щодо всіх транспортних засобів, які перебувають у господарському обігу товариства, що є не співмірним з предметом спору про стягнення 11 228 406,09 грн.

За таких обставин обраний заявником спосіб забезпечення позову є неналежним, надмірним та таким, що не відповідає критеріям обґрунтованості, визначеності та співмірності. Відтак подана заява про забезпечення позову не містить належного обґрунтування необхідності вжиття заявленого заходу та не підтверджує наявності підстав, передбачених статтею 136 ГПК України, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

З огляду на викладене, у задоволенні заяви про забезпечення позову від 22.04.2026 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 137, 234-235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Ток МП-Карвер від 22.04.2026 про забезпечення позову.

Ухвала господарського суду набирає законної сили негайно після її оголошення відповідно до ч. 1 ст. 235 ГПК України

Ухвали суду підлягають оскарженню до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Дата підписання повного тексту ухвали 27.04.2026.

Суддя С. В. Бідюк