РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.04.2026Справа № 910/12102/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., при секретарі судового засідання Котиші П.О., розглянувши у закритому судовому засіданні справу за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртак.Юа" про стягнення 47 002 000,00 грн., за участю представників: позивача - Міськової О.Б., відповідача - Богомазова П.С.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 47 002 000,00 грн., з яких 37 734 000,00 грн. пені та 9 268 000,00 грн. штрафу за Державним контрактом (Договір) про закупівлю № 58/03-24-РМ від 12.03.2024 року на підставі статей 204, 509, 530, 549, 610, 612, 626, 628, 655, 663, 712 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.2025 року відкрито провадження, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 12.11.2025 року та вирішено проводити розгляд справи № 910/12102/25 в закритому судовому засіданні.

28.10.2025 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

11.11.2025 року позивачем до суду подано відповідь на відзив відповідача, в якій позивач просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

12.11.2025 року позивачем до суду подано заяву про розгляд справи у закритому судовому засіданні.

12.11.2025 року відповідачем до суду подано клопотання про залишення позову без розгляду, а також клопотання про залишення відповіді на відзив без розгляду.

У судовому засіданні 12.11.2025 року судом протокольною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про залишення відповіді на відзив без розгляду у зв`язку з його необґрунтованістю та оголошено перерву у справі на 10.12.2025 року.

17.11.2025 року відповідачем до суду подано додаткові пояснення у справі та клопотання про залишення позову без розгляду.

18.11.2025 року відповідачем до суду подано заперечення на відповідь на відзив позивача, в яких відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, клопотання про залишення позову без розгляду, а також відповідач просив застосувати сплив позовної давності.

У судовому засіданні 10.12.2025 року судом протокольною ухвалою відмовлено в задоволені заяви відповідача про залишення позову без розгляду, яке викладено у трьох примірниках у зв`язку з його необґрунтованістю та оголошено перерву у справі на 26.01.2026 року.

11.12.2025 року відповідачем до суду подано додаткові пояснення у справі.

20.01.2026 року від Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" до суду надійшла заява про заміну Державного підприємства Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" його правонаступником - Державним підприємством Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель".

21.01.2026 року позивачем до суду подано додаткові пояснення у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 року викликано представників сторін на 18.02.2026 року у зв`язку з тим, що судове засідання 26.01.2026 року не відбулось.

16.02.2026 року відповідачем до суду подано додаткові пояснення у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2026 року заяву Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" про заміну сторони її правонаступником задоволено, залучено Державне підприємство Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" в якості правонаступника позивача - Державного підприємства Міністерства оборони України "Державний оператор тилу".

У судовому засіданні 18.02.2026 року судом оголошено перерву у справі на 18.03.2026 року.

16.03.2026 року відповідачем до суду подано клопотання про зменшення розміру штрафних санкції до 1%.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2026 року закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 08.04.2026 року.

02.04.2026 року відповідачем до суду подано додаткові пояснення у справі, а також клопотання про зменшення розміру штрафних санкції на 99%.

06.04.2026 року позивачем до суду подано додаткові пояснення у справі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.03.2024 року між Державним підприємством Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" правонаступником якого є Державне підприємство Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" (позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укртак.Юа" (відповідач, постачальник) укладено Державний контракт (Договір) про закупівлю № 58/03-24-РМ (Контракт), відповідно до умов пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити замовнику бронежилет модульний "UT-Defence" (тип 2, рівень П, вид 5, комплектність 1-5) (35810000-5: індивідуальне обмундирування) (товар), найменування, перелік, характеристики, обсяг, код згідно з національним класифікатором ДК яких визначені в Специфікації (Додаток №1) (номер оголошення про проведення закупівлі, присвоєний електронною системою закупівель - ID: UA-2024-02-09-013339-a), а замовник - прийняти та оплатити товар в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до пункту 1.2 Контракту отримувачами товару за Договором є Об`єднані центри забезпечення Міністерства оборони України, до яких здійснюється постачання товару (отримувач) для задоволення нагальних потреб функціонування держави, забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів країни.

Згідно з пунктом 2.1 Контракту валютою цього Договору є національна валюта України - гривня. Загальна ціна Договору та ціна за одиницю товару за цим Договором визначається у Специфікації (Додаток № 1).

Пунктом 3.1 Контракту визначено, що розрахунок за товар здійснюється в безготівковій формі, шляхом перерахування замовником коштів на поточний банківський рахунок постачальника, вказаний у розділі 16 цього Договору, а у випадку здійснення замовником передоплати - на небюджетний рахунок, відкритий постачальником в органах Державної казначейської служби України відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 року № 1070 "Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти". Розрахунок за товар здійснюється у строк, передбачений в Специфікації (Додаток № 1), після його фактичного приймання отримувачем на підставі належним чином оформлених актів приймання товару за умов відсутності будь-яких зауважень до товару з боку замовника та/або отримувача.

У відповідності до пункту 4.1 Контракту постачальник зобов`язаний здійснити поставку товару за цим Договором у строк, визначений у Специфікації (Додаток № 1), або в строк, визначений замовником у заявці на поставку, складеній замовником за формою, визначеною у Додатку № 2 до цього Договору (заявка на поставку товару). Вказані у Специфікації (Додаток № 1) або заявках на поставку товару строки поставки товару можуть бути змінені за зверненням замовника, але у будь-якому випадку - за погодженням сторін.

Згідно з пунктом 4.3 Контракту заявка на поставку товару подається замовником постачальнику засобами електронної пошти у порядку, визначеному цим Договором, не менш ніж за 10 (десять) календарних днів до дати поставки, визначеної у Специфікації (Додаток № 1) або в заявках на поставку товару.

Відповідно до пункту 6.3 Контракту разом з товаром постачальник надає замовнику наступні документи: 2 (два) оригінали рахунку-фактури, що викладені українською мовою та містять опис поставленого товару (номенклатуру), дані про його кількість з вказанням одиниці виміру, ціну за одиницю товару, загальну суму, назву виробника, відомості про особу, відповідальну за складання рахунку-фактури, підписані керівником та головним бухгалтером (за наявності) постачальника; 3 (три) оригінала акта приймального контролю (якості) товару, що підтверджує одержання товару відповідної якості, що відповідає вимогам Договору та який оформлений та підписаний відповідно до Порядку здійснення контролю за якістю речового майна, що затверджений наказом Міністерства оборони України 19.07.2017 року № 375 (зі змінами); оформлені та підписані отримувачем оголошення, повідомлення та посвідчення із вказанням фактичної кількості товару, що прийнятий на облік отримувачем, відповідно до Додатку 1 до Порядку здійснення контролю за якістю речового майна, що постачається для потреб Збройних Сил України (пункт 1 розділу ІІ), затвердженого наказом Міністерства оборони України від 19.07.2017 року № 375, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2017 року за № 1461/31329 (зі змінами); повідомлення-підтвердження, яке оформлюється отримувачем відповідно до Порядку розподілу та доведення до військ виділених асигнувань, здійснення централізованої оплати товарів, робіт і послуг у Міністерстві оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 31.12.2016 року № 757; за вимогою замовника, завірену належним чином копію документу (експертного висновку торгово-промислової палати), що містить відомості, необхідні для визначення коду продукції згідно з Українським класифікатором товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД); усі інші документи, які згадуються у будь-якому пункті цього Договору.

За змістом пункту 6.4 Контракту приймання товару здійснюється після перевірки отримувачем, замовником особисто та/або із залученням третьої особи, визначеної у пункті 5 Додатку № 3 до цього Договору, товару на: відповідність технічним вимогам до даного виду товару та вимогам нормативної документації, у тому числі перевірки товаросупровідних документів, візуального огляду кожної партії товару щодо зовнішнього вигляду, відповідності, цілісності, неушкодженості, проведення повного кількісного контролю-перерахунку, та здійснення контролю за якістю товару.

Пунктом 6.7 Контракту погоджено, що після здійснення перевірки товару відповідно до пунктів 6.3, 6.4 Договору, у разі відсутності зауважень отримувача до товару, постачальник та отримувач підписують акт приймання товару, що підтверджує перехід права власності на товар від постачальника до отримувача, та постачальник передає підписаний акт приймання товару на підпис замовнику разом з оригіналом товарно-транспортної накладної, після чого замовник повертає належні екземпляри акту приймання товару постачальнику та отримувачу.

Відповідно до пункту 8.1 Контракту у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань, що виникають з цього Договору, сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором та чинним законодавством України. Загальна відповідальність кожної сторони за цим Договором буде обмежуватись прямими документально підтвердженими витратами (збитками). Сторони не несуть відповідальність за упущену вигоду, моральну шкоду, шкоду репутації, втрату бізнесможливостей тощо.

Згідно з пунктом 8.2 Контракту у разі порушення строку поставки, непередачу (несвоєчасну передачу, повернення з підстав, встановлених цим Договором) товару, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,5 (нуль цілих п`ять десятих) відсотка від ціни товару, строк поставки якого порушено, за кожний день прострочення або ціни не переданого (несвоєчасно переданого, повернутого) товару, за кожний день затримки передачі. Пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за Договором за кожен повний день прострочення виконання таких зобов`язань. За порушення строку поставки товару понад 30 (тридцять) календарних днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 (сім) відсотків від ціни товару, строк поставки якого порушено. При цьому, відібрані зразки партії товару для проведення лабораторних випробувань не вважаються непоставленими (неприйнятими).

Пунктом 8.4 Контракту визначено, що у разі застосування пені/штрафу постачальник зобов`язаний сплатити суму пені/штрафу протягом 30 (тридцяти) банківських днів від дати направлення замовником письмового повідомлення постачальнику. Сплата пені/штрафів не звільняє постачальника від виконання умов цього Договору. Штраф, пеня за несвоєчасне/неякісне постачання Товару нараховується постачальнику за весь період прострочення до моменту належного виконання зобов`язання.

У відповідності до пункту 13.1 Контракту цей Договір вважається укладеним і набирає чинності після його підписання сторонами та дії протягом строку, вказаного в Специфікації (Додаток № 1).

Специфікацією товарів, яка є додатком до Контракту між сторонами погоджено поставку товару у кількості 5 000 комплектів у строк до 30.04.2025 року на загальну суму 132 400 000,00 грн.

Додатковою угодою № 2 від 27.05.2024 року сторонами погоджено внести до Контракту, а саме відповідно до пункту 4.1 Договору строк поставки товару: № партії кількість товару та кінцева дата, до якої здійснюється поставка 5 000 комплектів до 15.06.2024 року.

Втім, відповідач у визначений строк (до 15.06.2024 року) товар не поставив, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом № 441 приймання товару у кількості 5 000 комплектів на суму 132 400 000,00 грн. від 12.08.2024 року.

У зв`язку з несвоєчасною поставкою товару 31.08.2024 року позивач звернувся до відповідача з претензією № 2165/06/204-2024 про сплату суми коштів, нарахованих за неналежне виконання зобов`язань за Контрактом, а саме штрафних санкцій на загальну суму 46 340 000,00 грн.

04.09.2025 року позивач направив відповідачу уточнення інформації до претензії № 2126/06/204-2024 в якій просив сплатити нараховані позивачем за неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Контрактом штрафні санкції у загальному розмірі 47 002 000,00 грн., проте вищевказана претензія та уточнення інформації до претензії були залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

За таких обставин, у зв`язку з порушенням умов Контракту зі сторони відповідача, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача штрафних санкцій в розмірі 47 002 000,00 грн., з яких 37 734 000,00 грн. пені та 9 268 000,00 грн. штрафу.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Поясненнями позивача, які викладені в позовній заяві, частково відповідача, які викладені у відзиві на позовну заяву, актом № 441 приймання товару у кількості 5 000 комплектів на суму 132 400 000,00 грн. від 12.08.2024 року, копія якого містяться в матеріалах справи, підтверджується факт того, що товар передбачений умовами Контракту було поставлено з простроченням, у зв`язку з чим позивачем нараховано пеню та штраф в заявленому до стягнення розмірі на підставі пункту 8.2 Контракту.

Доказів своєчасної поставки товару за Контрактом відповідачем суду не надано.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду порушено відповідачем, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 37 734 000,00 грн. та пені в розмірі 9 268 000,00 грн. є обґрунтованими за розрахунком позивача, який відповідає умовам Контракту та вимогам закону.

Судом надана належна оцінка доводам відповідача, які викладені у відзиві на позовну заяву, запереченнях на відповідь на відзив, додаткових поясненнях щодо посилань відповідача про настання форс-мажорних обставин та долученого останнім до матеріалів справи сертифіката № 3200-24-1366 про форс-мажорні обставини від 19.07.2024 року, у зв`язку з початком воєнної агресії Російської Федерації проти України і введенням воєнного стану на підставі чого останній звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, суд зазначає, що такі посилання є безпідставними з огляду на наступне.

Пунктом 10.1 Контракту визначено, що укладаючи цей Договір, сторони розуміють та усвідомлюють, що на момент його підписання: відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та Закону України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 року № 2102-IX, в Україні введений воєнний стан із 24.02.2022 року строком на 30 діб та відповідно до Указу Президента України від 06.11.2023 року № 734/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" та Закону України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 08.11.2023 року № 3429- IX, в Україні продовжений строк дії воєнного стану з 16.11.2023 року строком на 90 діб (до 14.02.2024 року включно); відповідно до загального офіційного листа Торгово-промислової палати України (ТПП України) від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1 військова агресія Російської Федерації проти України, що стала підставою для введення воєнного стану засвідчена ТПП України як форс-мажорна обставина (обставина непереборної сили); цим листом ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили); строк дії воєнного стану може бути змінений та/або подовжений в будь-який час після укладання цього Договору. Таким чином, сторони свідомо укладають Договір, який буде виконуватися протягом строку дії офіційно встановленого і визнаного воєнного стану, який не буде вважатися сторонами форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) у розумінні цього розділу Договору.

Окрім того, пунктом 10.2 Контракту закріплено, що враховуючи той факт, що під час погодження та підписання цього Договору сторони максимально врахували наявність в Україні специфічних обставин, перерахованих у пункті 10.1 цього Договору, сторони не будуть у майбутньому посилатися на ці обставини як форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) в розумінні цього розділу Договору. Винятки можуть становити лише істотні зміни об`єктивних обставин під час дії воєнного стану, які можуть вплинути на виконання цього Договору, зокрема: збої в роботі платіжних систем, що унеможливлює вчасне перерахування коштів; прийняття нормативно-правових актів органами державної влади або місцевого самоврядування, які впливають на строки та умови виконання зобов`язань, передбачених умовами цього Договору; критичне пошкодження об`єктів інфраструктури (доріг, складів), що впливає на строки та умови виконання зобов`язань, передбачених умовами цього Договору, тощо. У разі настання таких обставин, сторони діють відповідно до положень пункту 10.6 Договору та без застосування положень пункту 10.7 цього Договору.

Пунктами 10.3 та 10.4 Контракту сторони погодили, що у разі настання під час строку дії воєнного стану або після його завершення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), передбачених пунктом 10.4 цього Договору, до них застосовуються положення пунктів 10.4-10.9 Договору.

При настанні надзвичайних та невідворотних форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зокрема тих, які передбачені в частині 2 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", які об`єктивно унеможливлюють повне або часткове виконання сторонами зобов`язань, передбачених умовами Договору, строк виконання таких зобов`язань може бути відкладений на час, протягом якого діятимуть такі обставини, за умови, якщо сторони не знайдуть інших прийнятних альтернативних способів виконання таких зобов`язань, як це передбачено пунктом 10.6 Договору.

За змістом пункту 10.5 Контракту протягом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), передбачених пунктом 10.4 Договору, та за умови дотримання вимог цього розділу, сторони не несуть відповідальності за невиконання умов Договору, якщо це невиконання стало наслідком форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), причин, що знаходяться поза сферою контролю сторони, яка не виконує свої зобов`язання.

Відповідно до пункту 10.6 Контракту у разі настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) сторона, яка підпала під їх дію, має негайно упродовж 3 (трьох) робочих днів повідомити про це іншу сторону у письмовій формі (на електронну пошту, що зазначена в розділі 12 цього Договору; одночасно з цим відповідне повідомлення дублюється та направляється в паперовій формі на фактичну адресу, що зазначена в Договорі), вказавши характер цих обставин та очікуваний строк їхньої тривалості. Якщо інша сторона не надає інших письмових інструкцій, сторона, що підпадає під дію обставин непереборної сили, має докласти всіх можливих зусиль для того, щоб і надалі виконувати свої зобов`язання за цим Договором, наскільки це буде можливо в конкретних обставинах, та шукати інших прийнятних альтернативних способів виконання своїх зобов`язань, яким би не заважала дія форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Після закінчення дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) сторона, яка підпала під дію таких обставин, повинна повідомити про це іншу сторону протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту припинення дії таких обставин у порядку зазначеному вище.

Згідно з пунктом 10.7 Контракту якщо сторона, яка підпала під дію форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту їх настання не знайшла інших можливостей виконувати свої зобов`язання за цим Договором, вона повинна підтвердити факт виникнення/існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відповідним документом, виданим торгово-промисловою палатою або іншим уповноваженим органом (особою) країни (місцевості), де виникли/існували форс-мажорні обставини (обставин непереборної сили). Такий документ надається іншій стороні протягом 10 (десяти) робочих днів з дня виникнення таких обставин у порядку зазначеному у пункті 10.6 Конатркту.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази повідомлення відповідачем позивача про настання форс-мажорних обставин в строки та умови передбачені пунктом 10.6 та 10.7 Контракту, окрім того наданий відповідачем сертифікат № 3200-24-1366 про форс-мажорні обставини від 19.07.2024 року містить відомості про перебування в обставинах непереборної сили починаючи з 15.06.2024 року по 19.07.2025 року, в той час як відповідно до акту приймання товару № 441 від 12.08.2024 року, поставка товару відбулася лише 12.08.2025 року.

Що стосується заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

24.02.2022 року відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено режим воєнного стану, який діє, як на час звернення позивачем з даним позовом до суду, так і на цей час.

Положеннями пункту 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України встановлено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

З огляду на вищевикладене, строк позовної давності позивачем не пропущено.

Відповідачем заявлено клопотання щодо зменшення розміру штрафних санкцій на 99%, в якому відповідач посилається на відсутність доказів понесення позивачем збитків та зазначає, що штрафні санкції є неспіврозмірними та невиправданими, окрім того відповідач зазначає про те, що не поставка товару відбувалася не з вини останнього, надавши при цьому відповідне документальне підтвердження.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Схоже правило міститься в частині третій статті 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, за змістом зазначених норм Господарського та Цивільного кодексів України суд має право зменшити розмір штрафних санкцій, зокрема, з таких підстав, якщо: належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Такий перелік підстав для зменшення розміру штрафних санкцій не є вичерпним, оскільки частина третя статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що суд має таке право і за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують як наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, так і заперечення щодо такого зменшення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміром неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання, незначного прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення стороною порушення та/або його наслідків тощо.

При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 року у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 року у справі № 908/868/18).

Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтею 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України щодо права на зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначити конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність боржника тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 08.10.2020 року у справі № 904/5645/19, від 14.04.2021 року у справі № 922/1716/20).

Суд також зауважує, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення розміру штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (правові висновки Верховного Суду у постановах від 05.03.2019 року у справі № 923/536/18, від 10.04.2019 року у справі № 905/1005/18, від 06.09.2019 року у справі № 914/2252/18, від 14.07.2021 року у справі № 916/878/20).

Саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи наявність та розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (правові висновки Верховного Суду у постановах від 03.03.2021 року у справі № 925/74/19, від 02.06.2021 року у справі № 5023/10655/11 (922/2455/20).

Цієї позиції притримується і Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 року у справі № 911/2269/22, зазначивши, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватися з положеннями статті 233 Господарського кодексу України і частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, а також досліджуватися та оцінюватися судом в порядку статей 86, 210, 237 Господарського процесуального кодексу України.

Такий підхід є усталеним в судовій практиці. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 27.01.2026 року у справі № 927/1021/24, від 11.02.2026 року у справі № 916/792/25, від 26.02.2026 року у справі № 910/5130/25).

Оцінивши наявні у матеріалах справи докази, специфіку товарів, що є предметом Контракту, та відповідно обмеженість кола контрагентів, з якими відповідач може укласти відповідні зовнішньоекономічні контракти на поставку таких товарів, та положення статті 17 Конституції України, за змістом яких оборона України, захист її суверенітету територіальної цілісності і недоторканності, забезпечення економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, Збройних Сил України, справою всього Українського народу, зважаючи на відсутність доказів завдання позивачу збитків, внаслідок порушення відповідачем строку поставки товару, компенсаційний характер неустойки, а також виходячи із засад справедливості, добросовісності, розумності, пропорційності та співмірності, суд дійшов висновку про наявність підстав для реалізації свого права щодо зменшення розміру штрафних санкцій на 99%.

За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню, а саме підлягає до стягненню з відповідача на користь позивача пеня у розмірі 377 340,00 грн. та штраф у розмірі 92 680,00 грн. (1% від заявленої суми штрафних санкцій).

Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010 року). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Однак, судовий збір, у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі статті 233 Господарського кодексу України та частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судами свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.

Аналогічна правова позиція щодо розподілу судових витрат викладена у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 року у справі № 917/1068/17, від 05.04.2018 року у справі № 917/1006/16, від 03.04.2018 року у справі № 902/339/16.

Таким чином, у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртак.Юа" (01054, місто Київ, вулиця Франка Івана, будинок 22/24; ) на користь Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" (04074, місто Київ, вулиця Автозаводська, будинок 2; ) 377 340 (триста сімдесят сім тисяч триста сорок) грн. 00 коп. пені, 92 680 (дев`яносто дві тисячі шістсот вісімдесят) грн. 00 коп. штрафу та 564 024 (п`ятсот шістдесят чотири тисячі двадцять чотири) грн. 00 коп. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та у строк, які визначені розділом IV ГПК України.

Повний текст рішення складено 20.04.2026.

Суддя С.О. Чебикіна