УХВАЛА

23 квітня 2026 року

м. Київ

cправа № 910/2221/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Пєскова В. Г. - головуючого, Жукова С. В., Картере В. І.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (вх. № 2627/2026)

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2026

та на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.04.2025

у справі № 910/2221/25

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Три О"

про відкриття процедури превентивної реструктуризації

В С Т А Н О В И В:

25.02.2025 ТОВ "Три О" звернулось до Господарського суду міста Києва з заявою про відкриття процедури превентивної реструктуризації (в порядку ст.33-4 Кодексу України з процедур банкрутства).

03.03.2025 ухвалою Господарського суду міста Києва у справі №910/2221/25 відкрито процедуру превентивної реструктуризації ТОВ "Три О".

Застосовано основні заходи захисту боржника: 2.1) стосовно боржника не може бути відкрито провадження у справі про банкрутство; 2.2) зупиняється нарахування штрафів та інших фінансових санкцій за зобов`язаннями боржника перед залученими кредиторами; 2.3) будь-яке відчуження та розпорядження майном боржника (крім розпорядження майном у рамках звичайної господарської діяльності) здійснюються виключно в порядку, передбаченому планом превентивної реструктуризації; 2.4) збільшення (зменшення) статутного капіталу боржника, вихід учасника з боржника - товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю може здійснюватися виключно в порядку, передбаченому планом превентивної реструктуризації.

Призначено адміністратором превентивної реструктуризації ТОВ "Три О" арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича.

Оприлюднено на офіційному веб-порталі судової влади повідомлення про відкриття процедури превентивної реструктуризації ТОВ "Три О".

Встановлено боржнику строк до 03.05.2025 для подачі до суду плану превентивної реструктуризації.

Визначено дату проведення заключного судового засідання.

23.03.2026 постановою Північного апеляційного господарського суду (повний текст постанови складено 06.04.2026) ухвалу Господарського суду м.Києва від 03.03.2025р. у справі №910/2221/25- залишено без змін.

14.04.2026 (через підсистему "Електронний суд") Центральним міжрегіональним управлінням Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків подано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2026 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.03.2025 у справі №910/2221/25; прийняти нове рішення, яким відмовити у відкритті процедури превентивної реструктуризації. Також скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

14.04.2026 зазначену касаційну скаргу передано колегії суддів у складі: головуючого - Пєскова В.Г.(суддя-доповідач), суддів: Жукова С.В., Картере В.І.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.03.1987 у справі "Monnell and Morris v. the United Kingdom" (§ 56) зазначено, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до ч. "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумаченню закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали і постанови суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови суду апеляційної інстанції у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства.

Згідно з частиною шостою статті 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство (неплатоспроможність) у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства.

Частиною першою статті 2 КУзПБ визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

Згідно з частиною третьою статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства у касаційному порядку не підлягають оскарженню постанови апеляційного господарського суду, прийняті за результатами перегляду судових рішень, крім: ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), ухвали попереднього засідання, ухвал за результатами розгляду грошових вимог кредиторів, поданих після закінчення строку, встановленого для їх подання, ухвали про затвердження плану санації у справі про банкрутство, ухвали про затвердження плану реструктуризації боргів боржника у справі про неплатоспроможність фізичної особи, ухвали про закриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), а також постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури або процедури погашення боргів боржника та рішень, прийнятих за результатами розгляду заяв, поданих у межах провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність).

Наведений у частині третій статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства перелік судових рішень, що підлягають касаційному оскарженню, є вичерпним, і тому подання касаційних скарг на інші судові рішення (тобто відсутні у вказаному переліку) виключає можливість здійснення касаційного провадження за такими скаргами (висновок судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, викладений у постанові від 20.05.2021 у справі № 922/3369/19 та в ухвалі від 24.05.2023 у справі № 910/18250/16).

При цьому Верховний Суд зауважує, що Кодекс України з процедур банкрутства було доповнено книгою третьою "Превентивна реструктуризація" згідно із Законом України "Про внесення змін до Кодексу України з процедур банкрутства та деяких інших законодавчих актів України щодо імплементації Директиви Європейського парламенту та Ради Європейського Союзу 2019/1023 та запровадження процедур превентивної реструктуризації" №3985-IX від 19.09.2024.

Відповідно до частини першої статті 33-6 Кодексу України з процедур банкрутства ухвали господарського суду, постановлені у процедурі превентивної реструктуризації за результатами розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, можуть бути оскаржені сторонами в апеляційному порядку відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною другою статті 33-6 Кодексу України з процедур банкрутства у касаційному порядку не підлягають оскарженню постанови апеляційного господарського суду, прийняті за результатами перегляду судових рішень, крім ухвали про затвердження чи про відмову у затвердженні плану превентивної реструктуризації та ухвали про закриття процедури превентивної реструктуризації.

У цьому випадку предметом касаційного оскарження є постанова Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2026, прийнята за результатами перегляду ухвали Господарського суду міста Києва від 03.03.2025 у справі №910/2221/25 про відкриття процедури превентивної реструктуризації, можливість касаційного оскарження якої не передбачена ні частиною третьою статті 9, ні частиною другою статті 33-6 Кодексу України з процедур банкрутства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Як зазначалося вище, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг на рішення (рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (заява № 21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Таким чином, вичерпний перелік судових рішень, прийнятих у процедурі превентивної реструктуризації, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку, жодним чином не є обмеженням доступу особи до процесу правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2026 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.03.2025 у справі № 910/2221/25, оскільки вона подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись частиною 3 статті 9, частиною другою статті 33-6 Кодексу України з процедур банкрутства, статтями 3, 12, 234, 235, 287, пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2026 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.03.2025 у справі № 910/2221/25.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Пєсков

Судді С. Жуков

В. Картере