ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2026 року м.Дніпро Справа № 908/1634/24(908/1335/25)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Золотарьової Я.С. (доповідач),

суддів: Андрейчука Л.В., Фещенко Ю.В.

секретар судового засідання: Янкіна Г.Д.

представники учасників провадження:

від позивача-1: не з`явився

від позивача-2: не з`явився

від відповідача-1: не з`явився

від відповідача-2: не з`явився

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Запорізької області від 31.01.2026, повний текст якого складено 17.02.2026 (суддя Юлдашев О.О.)

у справі про банкрутство №908/1634/24(908/1335/25)

за позовом ОСОБА_1 , м. Дніпро

ОСОБА_2 , м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю Менелай, м. Запоріжжя

Товариства з обмеженою відповідальністю Дніпрофінансгруп, м. Дніпро

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

До Господарського суду Запорізької області 08.05.2025 року через систему Електронний суд надійшла позовна заява ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю МЕНЕЛАЙ та Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія ДНІПРОФІНАНСГРУП про визнання недійсним Договору відступлення (купівлі-продажу) права вимоги від 4 червня 2024 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕНЕЛАЙ», який посвідчено приватним нотаріусом Мазур Я.В., та зареєстровано в реєстрі за номером №2236.

Короткий зміст оскаржуваного рішення

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 31.01.2026 по справі №908/1634/24(908/1335/25) у задоволенні позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду, через систему Електронний суд позивачі звернулися до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати рішення суду від 13.01.2026 та судові витрати покласти на відповідачів.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не погоджуються з висновками Господарського суду Запорізької області, викладеними в оскаржуваному рішенні, вважають, що господарський суд неповно встановив обставини, які мають значення для ухваленні законного рішення у справі, не дослідив пов`язані з ними доказів, надав необґрунтовані переваги відповідачу-1 в наданні та оцінці доказів, не врахував правових позицій та висновків Верховного Суду, які підлягають врахуванню під час дослідження обставин спірних правовідносин, що свідчить про порушення господарським судом норм процесуального права та матеріального права та наявність підстав для скасування рішення Господарського суду Запорізької області від 13.01.2026 у справі №908/1634/24(908/1335/25).

Так, апелянти вказують про те, що судом всупереч ст. 232 ГПК України не було розглянуто клопотання про витребування доказів, а саме матеріалів нотаріальної справи щодо укладення договору купівлі-продажу квартири від 28.12.2016. Скаржники наголошують, що ці документи були необхідні для доведення обставин набуття майна та їхнього статусу добросовісних набувачів.

Скаржники вказують про те, що оскаржуване рішення не відповідає ст. 238 ГПК України, оскільки не містить стислого викладу позиції позивачів, мотивів відхилення їхніх аргументів та оцінки наданих ними доказів. Суд надав необґрунтовану перевагу доводам Відповідача-1, що свідчить про порушення принципів рівності та змагальності сторін.

Так на момент посвідчення договорів, як купівлі-продажу, так і дарування, іпотека та заборона відчуження спірної квартири вважались припиненими відповідно до заочного рішення Індустріального суду м. Дніпропетровська від 23.08.2016 по справі №202/4300/16-ц, тому належний власник мав повне право розпоряджатись своїм майном.

Наступні власники також мали право володіння, розпорядження та користування, тому на власний розсуд вирішили долю цього майна, уклавши відповідні правочини.

Тому, після припинення іпотеки та заборони відчуження, всі інші набувачі, зокрема, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а також ОСОБА_2 , ОСОБА_1 набули право власності на квартиру, розташовану за адресою; АДРЕСА_1 , вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.

Така квартира на момент відчуження не перебувала в іпотеці та стосовно неї не було встановлено заборону відчуження, тому останні кінцеві набувачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , є добросовісними.

Заочне рішення Індустріального суду м. Дніпропетровська від 23.08.2016 по справі № 202/4300/16-ц, було скасоване, а провадження по цій справі завершено, проте скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, але його скасування саме по собі (тобто без встановлення інших обставин, що, зокрема, можуть підтверджувати недобросовісність дій, які були вчинені на підставі цього рішення) не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі відповідного рішення.

Скаржники зазначають, що господарський суд не досліджував викладені обставини, а підстав, за яких суд відхиляє вказані доводи позивачів рішення суду не містить.

Позивачі посилаються на висновки Верховного Суду, відповідно до яких за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 15 червня 2021 по справі 922/2416/17).

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №922/3537/17 (провадження N 12-127гс19) сформульовано висновок, відповідно до якого добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Подібний висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01 квітня 2020 року у справі N 610/1030/18 (провадження N 14-436цс19).

Станом на 28 грудня 2016 року відсутні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відомості про права або їх обтяження за ПАТ "КБ "Надра" на квартиру - АДРЕСА_1 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28 грудня 2016 року за № 77278470, виданої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Румянцевою I.O., відомості відсутні, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів від 28 грудня 2016 року за №77278806, виданої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Румянцевою І.О., відомості відсутні (пункт 1.4 Договору купівлі-продажу квартири від 28.12.2016).

В Державному реєстрі обтяжень рухомого майна про податкові застави інформація про перебування майна під податковою заставою відсутня, що підтверджується Витягом із зазначеного реєстру за №51162884 від 28 грудня 2016 року виданим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Румянцевою І.О. (пункт 1.5 Договору купівлі-продажу квартири від 28.12.2016).

За викладених обставин, укладаючи договір купівлі-продажу квартири 28 грудня 2016 року спірного нерухомого майна, стосовно якого в Державному реєстрі відсутні будь які застереження про іпотеку, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , не мали обґрунтованих сумнівів щодо існування прав чи обтяжень на це майно, а отже ОСОБА_2 , ОСОБА_1 набули спірне нерухоме майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень і є його добросовісними набувачами.

Скаржники не погоджуються з висновком суду про те, що їхні права не порушені в момент укладення договору. Вони зазначають, що саме цей правочин став юридичною підставою для звернення ТОВ «Менелай» з позовом про стягнення їхньої квартири у справі №908/1634/24(908/2436/24), що створює реальну загрозу втрати майна.

Узагальнення доводів та заперечень інших учасників справи

Відповідач-1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що оскаржуване рішення було винесено при повному та всебічному з`ясуванні обставин справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права у відповідності до вимог ст.236 ГПК України.

Відповідач-1 вказує, що оспорюючи договір, його сторона має довести, що ним порушені її права та законні інтереси і в результаті визнання оспорюваного договору недійсним її майнові права будуть захищені та відновлені. Однак, позивачі не доводять належними та допустимими доказами, що оспорюваний договір порушує їх права, зокрема саме в момент укладення такого договору. Не доводять Позивачі і того, як заміна кредитора в зобов`язанні порушує їх права. А також не зазначає, яким чином буде відновлене їх порушене право в разі задоволення позовної заяви.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19) зазначено: «стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається, - у зв`язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню»

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що «недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

Також, відповідач-1 зазначає, що як вбачається зі змісту правочинів, до ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп», а потім до ТОВ «Менелай» перейшло право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, тобто відбулась заміна кредитора у зобов`язанні. Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Не може бути підставою для визнання недійсним договору відступлення твердження Позивачів щодо передання вимоги за припиненим договором іпотеки. Велика Палата Верховного Суду виснувала, що недійсність вимоги не зумовлює недійсність відповідного договору, за яким була передана така вимога, а має наслідком відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором, врегульовану положеннями ЦК України. У таких випадках передання недійсної вимоги за правовою природою є невиконанням чи неналежним виконанням договору, за яким було відчужено недійсну вимогу (постанова від 08.08.2023 року у справі №910/19199/21).

Відповідач-1 вказує, що Позивачем не доведено порушення прав та/або інтересів оспорюваним договором зокрема в момент його укладення. Всі доводи Позивача зводяться до незгоди із заявленими позовними вимогами Відповідача 1 у справі 908/1634/24(908/2436/24).

Відповідач -1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідач-2 не скористався процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Золотарьової Я.С. (доповідач), суддів Андрейчука Л.В., Фещенко Ю.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.03.2026 апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Запорізької області від 13.01.2026 у справі про банкрутство 908/1634/24(908/1335/25) - залишено без руху. Зазначено, що апелянти протягом 5 днів з дня отримання ухвали мають усунути вказані недоліки апеляційної скарги, а саме: зазначити правильне місцезнаходження відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Дніпрофінансгруп.

16.03.2026 на адресу суду від скаржників, на виконання вимог ухвали від 11.03.2026 надійшла заява про усунення недоліків скарги із зазначенням правильного місцезнаходження відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Дніпрофінансгруп.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою.

08.04.2026 матеріали справи №908/1634/24 (908/1335/25) надійшли до суду апеляційної інстанції.

У судове засідання 14.04.2026 представник позивачів не з`явився, 14.04.2026 подав клопотання, в якому просив відкласти розгляд справи на іншу дату у зв`язку із тим, що представник буде зайнятий у іншому судовому засіданні у господарському суді Дніпропетровської області.

Суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про відкладення, зважаючи на те, що надання представником позивачів переваги участі в одному судовому засіданню перед іншим не є поважною причиною неявки в судове засідання. Крім того, позивачами не доведено, що вони не мали можливості направити в судове засідання іншого представника. Явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась. До судового засідання у представника позивачів була можливість подати пояснення, заяви, клопотання тощо.

У судове засідання 14.04.2026 представники відповідача-1,2 не з`явились, були належним чином повідомлені про розгляд справи. Заяв або клопотань не подавали.

В судовому засіданні 14.04.2026 Центральним апеляційним господарським судом ухвалено постанову у справі.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, мотиви судового рішення

Судом встановлено, що 17.07.2020 року між ПАТ КБ Надра та ТОВ ФК Дніпрофінансгруп було укладено Договір № GL48N718070_І_3 про відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ КБ Надра відступило ТОВ ФК Дніпрофінансгруп право вимоги, зокрема до ОСОБА_5 за кредитним договором №8/2007/840-К/1535-Н, укладений 06 листопада 2007 року, що укладався між ОСОБА_5 та ПАТ КБ Надра, договором іпотеки №1535/Н-1 від 06 листопада 2007 року, що укладався між ОСОБА_5 та ПАТ КБ Надра.

До матеріалів справи надано копію ухвали Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська, винесену 27.05.2021 року по цивільній справі №202/4300/16 якою було залучено до участі у справі №202/4300/16, в якості правонаступника третьої особи публічного акціонерного товариства Комерційний банк Надра - товариство з обмеженою відповідальністю ФК Дніпрофінансгруп, у зв`язку з укладенням з ПАТ КБ Надра договору про відступлення прав вимоги від 17.07.2020, набуло право вимоги за зобов`язаннями, що виникають з кредитного договору №8/2007/840-К/1535-Н на забезпечення виконання якого було укладено договір іпотеки. Ухвала набрала законної сили.

Суд, керуючись статтею 75 ГПК України визнав встановленою обставину, що ТОВ ФК Дніпрофінансгруп набуло право вимоги за кредитним договором №8/2007/840-К/1535-Н від 06 листопада 2007 року, що укладався між ОСОБА_5 та ПАТ КБ Надра, договором іпотеки №1535/Н-1 від 06 листопада 2007 року, що укладався між ОСОБА_5 та ПАТ КБ Надра.

04.06.2024 року між ТОВ ФК Дніпрофінансгруп та ТОВ МЕНЕЛАЙ було укладено Договір про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги, відповідно до якого ТОВ ФК Дніпрофінансгруп відступило ТОВ МЕНЕЛАЙ право вимоги, зокрема до ОСОБА_5 за кредитним договором №8/2007/840-К/1535-Н від 06 листопада 2007 року, що укладався між ОСОБА_5 та ПАТ КБ Надра, договором іпотеки №1535/Н-1 від 06 листопада 2007 року, що укладався між ОСОБА_5 та ПАТ КБ Надра.

Відповідачем-1 було надано докази на підтвердження набуття права вимоги за Кредитним Договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) № 8/2007/840-К/1535-Н, укладений 06 листопада 2007 року, що укладався між ОСОБА_5 та ПАТ КБ Надра, договором іпотеки №1535/Н-1 від 06 листопада 2007 року, що укладався між ОСОБА_5 та ПАТ КБ Надра.

Зазначені обставини встановлені також й судом апеляційної інстанції та не заперечені сторонами.

Відмовляючи у позові суд керувався таким.

Судом зроблено висновок про те, що позивачами не доведено порушення їх прав та/або інтересів оспорюваним договором в момент його укладення. Всі доводи позивачів зводяться до незгоди із заявленими позовними вимогами Відповідача 1 у справі 908/1634/24(908/2436/24). Водночас Позивачем не було зазначено чим саме порушені його права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо оспорюваним договором в момент його укладення, і яким саме чином вони будуть відновленні в разі задоволення позовних вимог.

Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (постанова Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року в справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18)).

Наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2020 року в справі № 177/1942/16-ц (провадження № 61-2276св19)).

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17 зазначено, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Надаючи оцінку спірному договору суд вказав, що зі змісту оскаржуваного правочину вбачається, що до нового кредитора переходять права та обов`язки в повному обсязі на умовах, які існували на момент відступлення права вимоги, тобто відбулась саме заміна кредитора у зобов`язані.

Не може бути підставою для визнання недійсним Договору відступлення права вимоги передача вимоги за припиненим договором іпотеки.

Так, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що недійсність вимоги не зумовлює недійсність відповідного договору, за яким була передана така вимога, а має наслідком відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором, врегульовану положеннями ЦК України. У таких випадках передання недійсної вимоги за правовою природою є невиконанням чи неналежним виконанням договору, за яким було відчужено недійсну вимогу (постанова від 08.08.2023 року у справі №910/19199/21).

Обставини справи, додатково встановлені апеляційним судом

З матеріалів справи вбачається, що 06 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 8/2007/840-К/1535-Н, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 89 540, 00 доларів США, строком до 12 жовтня 2034 року, зі сплатою процентів 13,39 річних.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань, 06 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки № 1535/Н-1, згідно якого в іпотеку була передана квартира, загальною площею 55, 0 кв.м., житловою площею 39, 1 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі договору іпотеки приватним нотаріусом Дніпровського міського округу Куліш В.І. накладено заборону відчуження вищезазначеної квартири, за реєстр. №3039, до припинення договору іпотеки.

Заочним рішенням Індустріального суду м. Дніпропетровська від 23.08.2016 по справі №202/4300/16-ц вирішено таке: визнати за ОСОБА_6 право власності на квартиру загальною площею 55,0 кв.м, житловою площею 39,1 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , в житловому будинку літ. А-5, яка складається з: 1 коридор, 2 туалет, 3 ванна, 4 кухня, 5,6,7 житлові, 8 кладова, 9.

На підставі вищевказаного рішення суду, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М. припинено іпотеку та припинено обтяження за реєстр. № 5981341 у вигляді заборони відчуження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на вищевказану квартиру було зареєстровано 30.09.2016 за ОСОБА_6 .

10.10.2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Вдовіною Л.Л., зареєстрований в реєстрі за №3543. Право власності було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 31855446 від 13.10.2016 року, номер запису про право власності/довірчої власності: 16889165.

19.10.2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування квартири АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Колодій Р.О., зареєстрований в реєстрі за №1123. Право власності було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 32003385 від 24.10.2016 року, номер запису про право власності/довірчої власності: 17046065.

28.12.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Румянцевою І.О., зареєстрований в реєстрі за №4333. Право власності було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 33294984 від 30.12.2016 року, номер запису про право власності/довірчої власності: 18426076.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28 грудня 2016 року за № 77278470, виданої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Румянцевою I.O., відомості відсутні, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів від 28 грудня 2016 року за №77278806, виданої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Румянцевою І.О., відомості відсутні (пункт 1.4 Договору купівлі-продажу квартири від 28.12.2016).

17.07.2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» було укладено Договір № GL48N718070_І_3 про відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ КБ «Надра» відступило ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» право вимоги, зокрема до ОСОБА_5 за кредитним договором №8/2007/840-К/1535-Н, укладений 06 листопада 2007 року, що укладався між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «Надра», договором іпотеки №1535/Н-1 від 06 листопада 2007 року, що укладався між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «Надра».

Отже, станом на 28 грудня 2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відсутні відомості про права або їх обтяження за ПАТ "Надра" на квартиру - АДРЕСА_1 .

01 квітня 2021 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська було винесено ухвалу по цивільній справі №202/4300/16-ц, якою було скасовано заочне рішення від 23.08.2016 року, винесене по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання права власності, а дану справу було передано за підсудністю до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.

09 лютого 2022 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська було винесено ухвалу по цивільній справі №202/4300/16-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 , якою було залишено без розгляду позовну заяву.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 листопада 2023 року по справі № 932/6202/21 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіна Ліана Леонідівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Колодій Роман Олександрович, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Румянцева Ірина Олексіївна, про визнання договорів недійсними, скасування рішення та записів про державну реєстрацію права власності, відмовлено.

04.06.2024 року між ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «МЕНЕЛАЙ» було укладено Договір про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» відступило ТОВ «МЕНЕЛАЙ» право вимоги, зокрема до ОСОБА_5 за кредитним договором №8/2007/840-К/1535-Н, укладений 06 листопада 2007 року, що укладався між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «Надра», договором іпотеки №1535/Н-1 від 06 листопада 2007 року, що укладався між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «Надра.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 серпня 2024 року по справі №932/6202/21 прийнято відмову від позову, визнано нечинним рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2023 року, провадження у справі №932/6202/21 закрито.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції, висновки апеляційного суду

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Скаржники у цій справі вказують про те, що нерухоме майно (квартира), яка належить їм на праві власності і яка була предметом договору іпотеки № 1535/Н-1 від 06.11.2007 на момент її придбання позивачами була вільна від обтяжень. Позивачі є добросовісними набувачами цього майна, іпотека припинилась і, відповідно, позивачі стверджують про те, що сторони оскаржуваного договору уклали незаконний договір відступлення вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, оскільки вимога вже була недійсною.

На думку скаржників суд першої інстанції безпідставно відмовив у позові, оскільки дійшов помилкового висновку про те, що оскаржуваний договір не порушує їх прав.

Апеляційний господарський суд, дослідив наявні у справі докази, оцінив повноту та об`єктивність встановлених обставин справи та висновки місцевого господарського суду, перевірив правильність застосування норм матеріального та процесуального права, та вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з таких підстав.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Частиною п`ятою статті 2 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Статтею 23 Закону України "Про іпотеку" визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Як встановлено вище, на підставі судового рішення по цивільній справі №202/4300/16-ц, яке було пізніше скасовано, було припинено запис про іпотеку та обтяження на предмет іпотеки, визнано право власності на спірне нерухоме майно за ОСОБА_6 , який здійснив його подальше відчуження, кінцевими набувачами якого стали позивачі-1,2.

В той же час, у постанові від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків:

- скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, але його скасування саме по собі (тобто без встановлення інших обставин, що, зокрема, можуть підтверджувати недобросовісність дій, які були вчинені на підставі цього рішення) не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі відповідного рішення;

- виключення відомостей про право іпотеки з відповідного державного реєстру на підставі судового рішення є не правовим наслідком такого рішення, а фактичною дією, вчиненою на підставі цього рішення;

- виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру, зокрема, на підставі судового рішення не впливає на чинність іпотеки. Скасування того судового рішення, що мало наслідком внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі;

- запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя;

- за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 за провадженням № 12-127гс19). За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню;

- при вирішенні таких спорів необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження.

Відповідно до приписів статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, положеннями частини другої статті 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, за якою право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не передбачена законом.

Факт неправомірності набуття права власності, якщо це не передбачено законом, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності передбачає його законність і добросовісність.

При цьому відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне . Аналогічна за змістом правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 48/340.

Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 669/927/16-ц (провадження № 14-192цс19)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19) сформульовано висновок, відповідно до якого добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Подібний висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19).

Відповідно до вимог частини 5 статті 12 Цивільного кодексу України, якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

Отже, за змістом частини п`ятої статті 12 Цивільного кодексу України добросовісність набувача є презумпцією, тобто нелегітимний набувач вважається добросовісним доти, доки не буде доведено протилежне.

Як вбачається з Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 21.12.2016 та від 28.12.2016 (які отримано нотаріусом під час укладення договору купівлі-продажу від 28.12.2016) в них не лише відсутні відомості про наявність обтяження у вигляді іпотеки щодо спірного майна, а вбачається і наявність лише двох власників ОСОБА_3 на підставі договору дарування 19.10.2016 та ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 06.11.2007. Інші записи про право власності ОСОБА_6 та ОСОБА_4 відсутні.

Тобто, на час придбання відповідачами спірної квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні відомості про обтяження щодо такого майна.

При цьому відповідачі не надали суду будь-яких доказів, які б вказували на те, що позивачі діяли недобросовісно.

Добросовісний набувач набуває право власності або інше речове право на нерухоме майно вільним від прав інших осіб та обтяжень, про які набувач не знав і не мав знати (див. mutatis mutandis висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17, від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17, від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19, від 06.07.2022 року у справі № 914/2618/16).

Відтак, враховуючи вищенаведені норми законодавства та судову практику Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що позивачі є добросовісними набувачами майна. Таке нерухоме майно набуто позивачами вільним від прав інших осіб та обтяжень.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Частиною 1 ст. 512 ЦК України, визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України).

Судом вірно встановлено, що право вимоги за кредитним договором №8/2007/840-К/1535-Н, укладеним 06 листопада 2007 року між ОСОБА_5 та ПАТ КБ "Надра", а також договором іпотеки №1535/Н-1 від 06 листопада 2007 року, що укладався між ОСОБА_5 та ПАТ КБ "Надра" перейшло до ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп". У свою чергу, ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" передало відповідачу-1 ці права за кредитним договором та договором іпотеки.

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Тому, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Правочин щодо заміни кредитора в зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що й правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 513, стаття 514 ЦК України).

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За змістом ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (постанова Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року в справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18)).

Наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2020 року в справі № 177/1942/16-ц (провадження № 61-2276св19).

Велика палата Верховнго Суду також виснувала, що недійсність вимоги не зумовлює недійсність відповідного договору, за яким була передана така вимога, а має наслідком відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором, врегульовану положеннями ЦК України. У таких випадках передання недійсної вимоги за правовою природою є невиконанням чи неналежним виконанням договору, за яким було відчужено недійсну вимогу (постанова від 08.08.2023 року у справі №910/19199/21).

Керуючись викладеним вище, апеляційний суд погоджується з висновками суду про те, що не є підставою для визнання недійсним договору відступлення права вимоги передання недійсної вимоги за припиненим договором іпотеки, відповідно позивачі у цій справі не довели, що в момент укладення спірного договору він не відповідав вимогам чинного законодавства.

Відповідно до частин перших статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно частини першої статті 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17 зазначено, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного, невизнаного або оспорюваного цивільного права.

Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі, належним позивачем. При цьому обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду про те, що позивачами не було зазначено чим саме порушені їх права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо оспорюваним договором в момент його укладення, і яким саме чином вони будуть відновленні в разі задоволення позовних вимог.

Також, скаржники вказули про те, що судом всупереч ст. 232 ГПК України не було розглянуто клопотання про витребування доказів, а саме матеріалів нотаріальної справи щодо укладення договору купівлі-продажу квартири від 28.12.2016.

Водночас апеляційний суд зауважує, що обставини, які позивачі могли б підтвердити за допомогою відомостей, які містяться в нотаріальній справі, жодною стороною у справі не заперечувались. Більше того, в матеріалах справи було достатньо доказів для підтвердження тих обставин, на які позивачі посилались.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 277 Господарського процесуального кодексу України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Тому апеляційний суд доходить висновку про те, що це процесуальне порушення, яке було допущено судом (не розгляд клопотання) не призвело до прийняття неправильного судового рішення.

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачами не доведено порушення належних їм прав та/або інтересів оспорюваним договором зокрема в момент його укладення. Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, колегія суддів вказує про те, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у позові слід відмовити.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що у відповідності до ст. 276 ГПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Запорізької області від 31.01.2026 у справі №908/1634/24(908/1335/25) - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 31.01.2026 у справі №908/1634/24(908/1335/25) залишити без змін.

Судові витрати ОСОБА_2 за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову підписано 15.04.2026.

Головуючий суддя Я.С. Золотарьова

Суддя Л.В. Андрейчук

Суддя Ю.В. Фещенко