ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2026 р.м. ХарківСправа № 922/532/26

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Рильової В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (місцезнаходження: 61057, м. Харків, вул. Гоголя, буд.10; )
до Національного наукового центру "Харківський фізико-технічний інститут" (місцезнаходження: 61108. м. Харків, вул. Академічна, б.1; )
про стягнення 3975,75 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Харківенергозбут" (позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з відповідача - Національного наукового центру "Харківський фізико-технічний інститут" інфляційні втрати у розмірі 3 975,75 грн. за договором про закупівлю (постачання) електричної енергії №0207/1 від 27.01.2023.

Також позивач просить суд покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору та розглянути справу за правилами спрощенного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.02.2026 судом позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 922/532/26. Справу № 922/532/26 постановлено розглядати без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку частини п`ятої статті 252 Господарського процесуального кодексу України.Відповідачу, згідно з частиною першою статті 251 Господарського процесуального кодексу України, встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву.

11.03.2026 до Господарського суду Харківської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№5851 від 11.03.2026), в якому останній зазначає, що між ним і позивачем укладено договір №0207/1 від 27.01.2023 про закупівлю (постачання) електричної енергії. Надалі відповідач вказує, що 07.02.2023 ним було отримано Рахунок за електричну енергію нараховану в січні 2023р. на суму 7 932 811,72 грн. Строк оплати до 21.02.2023. Відповідач зазначає, що згідно з зплатіжними інструкціями оплату вартості спожитої в січні 2023р. електричної енергії в розмірі 7 932 811,72 грн., відповідачем проведено наступним чином: 656 575,04 грн. 23.02.2023 (Пл/інструкція № 95); 2 000 000,00 грн. 14.03.2023 (Пл/інструкція № 163); 279 267,32 грн. 01.05.2023 (Пл/інструкція № 1cf997e939); 1 000 000,00 грн. 04.05.2023 (Пл/інструкція № cdd9858582); 1 000 000,00 грн. 19.05.2023 (Пл/інструкція № b4adfdfof8); 2 000 000,00 грн. 06.06.2023 (Пл/інструкція № d7e93cdae0); 500 000,00 грн. 12.06.2023 (Пл/інструкція № ); 300 000,00 грн. 27.06.2023 (Пл/інструкція № 154); 180 472,50 грн. 27.06.2023 (Пл/інструкція № 559); 16 496,86 грн. 27.06.2023 (Пл/інструкція № 105). На думку відповідача, оскільки остання оплата за спожиту в січні 2023 року електричну енергію надійшла на рахунок Позивача 27 червня 2023 року. На підставі зазначеного відповідач робить висновок, що останнім днем для нарахування 3% річних за час прострочення є 27.06.2023, та інфляційних втрат червень 2023 року. При цьому відповідач посилається на Лист Верховного Суду України від 03.04.1997 р N 62-97р і вказує, що якщо погашення заборгованості відбулося з 16 по 31 число відповідного місяця - інфляційна зміна розраховується з урахуванням цього місяця. На підставі зазначеного, відповідач просить суд в задоволенні позовних вимог - відмовити.

13.03.2026 до Господарського суду Харківської області від позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№6090 від 13.03.2026), в якій останній не погоджуючись з позицією відповідача зазначає, що остання оплата за спожиту в січні 2023 року електричну енергію надійшла на рахунок Позивача 27 червня 2023 року, а тому Позивачем у липні 2023 нараховано Відповідачу інфляційні втрати за червень 2023 за несплачену заборгованість за спожиту електричну енергію за січень 2023 року в сумі 3975,75 грн. (з урахуванням сплат згідно платіжної інструкції № d7e93cdae0 від 06.06.2023 та платіжної інструкції № від 12.06.2023). Також позивач посилається на інформаційний лист Вищого господарського суду України від 17.07.2012 №01-06/928/2012; постанова Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30).

17.03.2026 до Господарського суду Харківської області від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх.36349 від 17.03.2026), в який останній фактично дублює вже викладену позицію у відзиві на позовну заяву та просить суд в позові відмовити.

Згідно статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини другої статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частиною четвертою статті 240 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши справу № 922/532/26 в межах строку, встановленого статтею 248 Господарського процесуального кодексу України, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для вирішення спору по суті, суд встановив таке.

З 01.01.2019, у зв`язку з відокремленням функції з розподілу електричної енергії від функції постачання електричної енергії, що визначено положеннями Закону України "Про ринок електричної енергії" від 13.04.2017, у відповідності до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.10.2018 № 1268 "Про затвердження Методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих непобутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" покладається виконання функції універсальної послуги на закріпленій території" Приватне акціонерне товариство "Харківенергозбут" є постачальником універсальних послуг на території Харківської області.]

Позивач, як постачальник універсальних послуг, здійснює постачання електричної енергії з 01.01.2019 у порядку, визначеному "Правилами роздрібного ринку електричної енергії", затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312 та на умовах постачання універсальних послуг.

На виконання п.13 розділу ХVІІ Закону України "Про ринок електричної енергії" під час здійснення заходів з відокремлення було створено електропостачальника - Приватне акціонерне товариство "Харківенергозбут", а Акціонерна компанія "Харківобленерго" виконує функції з розподілу електричної енергії на території Харківської області та є оператором системи розподілу.

Відповідно до абзацу 5 п.13 р. ХVІІ Закону України "Про ринок електричної енергії" фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальних послуг та/або факт споживання електричної енергії.

Разом з тим, у відповідності до п.13 Перехідних положень Закону України "Про ринок електричної енергії" передача постачальнику універсальних послуг персональних даних побутових та малих непобутових споживачів під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу не потребує отримання згоди та повідомлення таких споживачів про передачу персональних даних і вважається такою, що здійснена в загальносуспільних інтересах з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам.

Між Приватним акціонерним товариством Харківенергозбут (далі Позивач, Товариство) та Національним науковим центром Харківський фізико технічний інститут (далі - Відповідач, Споживач) укладено та двосторонньо підписано Договір про закупівлю (постачання) електричної енергії від 27 січня 2023 року № 0207/1 за вказаними у Додатку № 1 до Договору про закупівлю (постачання) електричної енергії № 0207/1 від 27.01.2023 об`єктами, що приєднані до електричних мереж оператора системи розподілу АТ Харківобленерго на умовах Комерційної пропозиції № 1/23 Ф-Р. " Оплата електричної енергії один раз за фактично спожиту електричну енергію." Порядок розрахунків за Договором № 0207/1 від 27.01.2023 визначається відповідно до Комерційної пропозиції № 1/23 Ф-Р.

Пунктом 1.1. Договору передбачено, що цей договір про закупівлю (постачання) електричної енергії (далі-Договір) встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції Споживачу постачальником електричної енергії (далі Постачальник) та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 1.2. Договору Умови цього договору розроблені відповідно до Закону України Про ринок електричної енергії, Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312 (далі ПРРЕЕ) та Закону України Про закупівлі від 25.12.2015 № 922-VIII зі змінами.

Згідно з п. 2.1 Договору № 0207/1 від 27.01.2023 за цим Договором постачальник продає електричну енергію код за ДК 021:20 5- електрична енергія) як різновид товару для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Пунктом 13.2.1 сторони погодили, що , Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 28 лютого 2023 року, в частині розрахунків до їх повного виконання. Дія цього договору розповсюджується на відносини між сторонами, які виникли з 01.01.2023 на підставі ч. 3 статті 631 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 5.6 Договору № 0207/1 від 27.01.2023 встановлено, що розрахунковий період зазначений у комерційній пропозиції та становить календарний місяць, і відповідає розрахунковому періоду за договором споживача з оператором системи розподілу/передачі.

Згідно п. 5.7 Оплата вартості електричної енергії за цим Договором здійснюється Споживачем виключно шляхом перерахування коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника. При цьому, Споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за цим Договором через банківську платіжну систему, он-лайн переказ, поштовий переказ та в інший не заборонений законодавством спосіб. Оплата вважається здійсненою після того, як на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника надійшла вся сума коштів, що підлягає сплаті за куповану електричну енергію відповідно до умов цього Договору. Поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника зазначається у платіжних документах Постачальника, у тому числі у разі його зміни.

Пунктом п. 5.8. Договору встановлено, що Оплата рахунка постачальника за цим Договором має бути здійснена Споживачем у строк, визначений в комерційній пропозиції, яка є додатком 2 до цього Договору. На період дії воєнного стану в Україні та введенням активних бойових дій на території м. Харкова та Харківської області, надання рахунку за електричну енергію та акту приймання-передачі електричної енергії здійснюється відповідно до комерційної пропозиції та/або іншими засобами комунікації, а саме: шляхом відправлення зазначених документів на електронну адресу, зазначену у п. 13.8 Договору або надісланням за допомогою системи електронного документообігу (за умови укладення відповідної додаткової угоди до Договору).

Відповідно до п. 6.2 Договору Споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього Договору.

Пунктом 5.9 Договору у разі порушення Споживачем строків оплати за цим Договором, Постачальник має право вимагати сплату пені, 3% річних та інфляційних втрат в терміни та в розмірах, встановлених в Комерційній пропозиції яка є додатком 2 до цього Договору.

Згідно п. 4 Комерційної пропозиції №1/23 Ф-Р - розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата електричної енергії здійснюється Споживачем один раз за фактичний обсяг спожитої електричної енергії, визначений за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом), на підставі виставленого рахунка Споживачу, в якому зазначаються суми до сплати за спожиту електричну енергію. У разі відсутності графіка погашення заборгованості та при відсутності в платіжному документі в реквізиті «Призначення платежу» посилань на період, з який здійснюється оплата, або перевищення суми платежу необхідної для цього періоду, ці кошти, перераховуються Споживачем за електричну енергію, Постачальник має право зарахувати як погашення існуючої заборгованості Споживача з найдавнішим терміном її виникнення. У разі зміни тарифу надлишок переплата) оплаченої, але не спожитої електричної енергії, зараховується споживачу на його особовий рахунок як попередня оплата за новим тарифом в наступному розрахунковому періоді.

Відповідно до п. 5 Комерційної пропозиції №1/23 Ф-Р Рахунок за спожиту електричну енергію надається Споживачу до 12 числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим. Рахунок за спожиту електричну енергію має бути оплачений протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка Споживачем. Рахунки на оплату надаються Споживачу у відповідних структурних підрозділах Постачальника, або направляються через систему електронного документообігу у разі укладання відповідної додаткової угоди до Договору. В разі неотримання Споживачем рахунків у відповідних структурних підрозділах за відсутності укладеної додаткової угоди щодо електронного документообігу, Постачальник направляє рахунки Споживачу поштовим зв`язком. У такому випадку рахунки вважаються отриманими Споживачем з дня їх відправлення. Згідно пункту 6 Комерційної пропозиції № 1/23 Ф-Р від 27.01.2023 Звіряння фактичного обсягу спожитої електричної енергії здійснюється шляхом оформлення між Споживачем та Постачальником Акту прийому-передачі електричної енергії, сформованого згідно з даними адміністратора комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку на останній день розрахункового періоду споживача. Постачальник надає Споживачу два примірника Акту прийому-передачі електричної енергії, які Споживач протягом 3 (трьох) робочих днів з дати отримання підписує, скріплює печаткою (за наявності) та передає один з них Постачальнику особисто або надсилає на адресу його місцезнаходження, визначеному у Договорі. Акти прийому-передачі електричної енергії надаються Споживачу у відповідних структурних підрозділах Постачальника, або направляються через систему електронного документообігу у разі укладання відповідної додаткової угоди до Договору. В разі неотримання Споживачем Актів прийому-передачі електричної енергії у відповідних структурних підрозділах Постачальника за відсутності Документ сформований в системі «Електронний суд» 19.02.2026 6 укладеної додаткової угоди щодо електронного документообігу, Постачальник направляє Акти прийому-передачі електричної енергії Споживачу поштовим зв`язком рекомендованим або цінним листом. У разі неповернення Споживачем Акту прийому-передачі електричної енергії протягом 3 (трьох) робочих днів з дати отримання, він вважається погодженим сторонами та вважається підписаним.

На підставі переданих даних від Акціонерного товариства "Харківобленерго" відповідачу проведено нарахування та за результатами розрахункового періоду сформовано та виставлено рахунки за спожиту електричну енергіюю Рахунки за містяться в матеріалах справи: за січень 2023 року на суму разом з ПДВ 7 932 811,72 грн.

Відповідачем за січень 2023 спожито 1 605 289 кВт*год.

Рахунок за січень 2023 та акт прийому-передачі електричної енергії за січень 2023 отримано особисто представником відповідача відповідно до Листа від 02.01.2023 про призначення відповідальних осіб за отримання документації 07.02.2023. Строк оплати рахунку до 21.02.2023 року.

23.02.2023 сплачено заборгованість за спожиту електричну енергію за січень 2023 року у сумі 656 575,04 грн. згідно платіжної інструкції № 95.

14.03.2023 сплачено заборгованість за спожиту електричну енергію за січень 2023 року у сумі 2 000 000,00 грн. згідно платіжної інструкції № 163.

01.05.2023 сплачено заборгованість за спожиту електричну енергію за січень 2023 року у сумі 279 267,32 грн. згідно платіжної інструкції № 1cf997e939.

04.05.2023 сплачено заборгованість сплачено заборгованість за спожиту електричну енергію за січень 2023 року у сумі 1 000 000,00 грн. згідно платіжної інструкції № cdd9858582.

19.05.2023 сплачено заборгованість за спожиту електричну енергію за січень 2023 року у сумі 1 000 000,00 грн. згідно платіжної інструкції № b4adfdf0f8 .

06.06.2023 сплачено заборгованість за спожиту електричну енергію за січень 2023 року у сумі 2 000 000,00 грн. згідно платіжної інструкції № d7e93cdae0.

12.06.2023 сплачено заборгованість за спожиту електричну енергію за січень 2023 року у сумі 500 000,00 грн. згідно платіжної інструкції № .

27.06.2023 сплачено заборгованість за спожиту електричну енергію за січень 2023 року у сумі 300 000,00 грн. згідно платіжної інструкції № 154.

27.06.2023 сплачено заборгованість за спожиту електричну енергію за січень 2023 року у сумі 180472,50 грн. згідно платіжної інструкції 559.

27.06.2023 сплачено заборгованість за спожиту електричну енергію за січень 2023 року у сумі 16 496,86 грн. згідно платіжної інструкції № 105.

Позивач зазначає,що заборгованість за спожиту електричну енергію за період січень 2023 сплачена, та не є предметом даного позову.

Разом з цим, за несвоєчасно сплачену заборгованість за спожиту електричну енергію за січень 2023 року Відповідачу нараховано збитки від інфляції в сумі 3975,75 грн. (з урахуванням сплат згідно платіжної інструкції № d7e93cdae0 від 06.06.2023 та платіжної інструкції № від 12.06.2023), а тому позивачем на суму основного боргу було здійснено нарахування інфляційних втрат за період червень 2023 у розмірі 3975,75 грн .

Обставини зі несвоєчасної оплати відповідачем суми основної заборгованості, стали підставою для звернення позивача до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За приписами ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частина 1 ст.202 Цивільного кодексу України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України (який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст.275 Господарського кодексу України (який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин) за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону (ч.6 ст.276 Господарського кодексу України (який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин)).

Частиною 7 ст.276 Господарського кодексу України (який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Відповідно до ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд зазначає, що укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобов`язання щодо його виконання, однак відповідач, покладений на нього обов`язок щодо повної та своєчасної оплати спожитої електричної енергії на суму 7 932 811,72 грн. за період січень 2023 року, у встановлений договором строк не виконав.

Факт порушення відповідачем умов, визначених договором, доведений та підтверджується матеріалами справи. Обставини, викладені позивачем у позові відповідачем не спростовано.

За приписами ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 2 ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Крім того, суд керується положеннями ст.625 Цивільного кодексу України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом зазначеної норми закону нарахування трьох процентів річних та збитків від інфляції входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Суд зазначає, що стягнення інфляційних і процентів річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, є способом компенсації майнових втрат кредитора, а не способом відшкодування шкоди (постанова Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19).

Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (такий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц, № 646/14523/15-ц, від 04.10.2019 у справі № 915/880/18, від 26.09.2019 у справі № 912/48/19, від 18.09.2019 у справі № 908/1379/17 тощо).

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений. Періодом, за який розраховуються інфляційні втрати, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція) (такий висновок, викладено у постановах Верховного Суду від 08.11.2022 у справі № 910/21124/20, 13.03.2024 у справі №904/5899/21).

Питання розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання також було предметом розгляду об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 905/21/19, за наслідками розгляду якого об`єднана палата у постанові від 26.06.2020 виклала правовий висновок про те, що при зменшенні суми боргу, внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці).

Таким чином, вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Крім того, за усталеною практикою Верховного суду, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково зазначити правові аргументи на їх спростування (подібна правова позиція викладена у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18).

При цьому суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на порядок розрахунку інфляційних втрат та наголосила, що: "якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою від 17.07.2003 № 1078 Кабінет Міністрів України.

Відтак сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця. А тому, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Розрахунок інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання відображається, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не нараховується.

Зазначений вище спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних втрат.

Відповідач посилається на той факт, що рішенням Господарського суду Харківської області у справі №922/4417/23 від 23.07.2024 судом вже було задоволено вимогу про стягнення інфляційних втрат з відповідача з урахуванням останньої оплати 27.06.2023, тобто по червень 2023 року (включно).

Разом з цим, як вбачається з рішення суду у справі №922/4417/23:

" З метою оплати вартості спожитої електричної енергії за січень 2023 року відповідачем здійснено платежі згідно платіжних доручень та платіжних інструкцій: №95 від 23.02.2023 на суму 2000000,00 грн., №163 від 14.03.2023 на суму 2000000,00 грн., №1cf997е939 від 01.05.2023 на суму 279267,32 грн., №cdd9858582 від 04.05.2023 на суму 1000000,00 грн., №b4adfdf0f8 від 19.05.2023 на суму 1000000,00 грн., №d7e93cdae0 від 06.06.2023 на суму 2000000,00 грн., № від 12.06.2023 на суму 500000,00 грн.

Окрім того, з урахуванням наданих сторонами пояснень у судових засіданнях та наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що кошти, які було сплачено відповідачем відповідно до платіжного доручення №154 від 27.06.2023 на суму 2300000,00 грн. за спожиту електричну енергію у лютому 2023 зараховано на погашення заборгованості за спожиту електричну енергію, а саме: 2000000 грн. відповідачем було остаточно сплачено за спожиту електричну енергію у лютому 2023. При цьому решта грошових коштів у сумі 300000 грн. позивачем з метою розрахунку відповідача за спожиту електричну енергію в січні 2023 року обґрунтовано було зараховано як погашення існуючої заборгованості з найдавнішим терміном її виникнення, що відповідає умовам пункту 4 Комерційної пропозиції №1/23 Ф-Р/."

Тобто з рішення суду у справі №922/4417/23 від 23.07.2024 вбачається, що судом не досліджувалися платіжні інструкції №559 від 27.06.2023 та №105 від 27.06.2023 .

Крім того, виходячи з аналізу вказаного вище рішення стає зрозумілим, що у справі № 922/4417/23 предметом розгляду були нараховання інфляційних втрат у квітні 2023 року за березень 2023, у травні 2023 року за квітень 2023 року, у червні 2023 року за травень 2023 року за несплачену заборгованість за спожиту електричну енергію за січень 2023 року. Отже, у справі № 922/4417/23 інфляційні втрати нараховані за періоди, що передують періодам, що зазначені у даній справі та ці періоди не є пересічними.

Перевіривши надані Позивачем розрахунки нарахувань інфляційних, суд визнає їх обґрунтованими, а тому виснує про наявність підстав для задоволення вимог щодо їх стягнення. При цьому, суд враховує, що періоди прострочення зобов`язань по попереднім платежам арифметично складали більше 15 днів у місяці, що є підставою для нарахування інфляційних втрат.

За змістом ст. 13, 74 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду справи передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених ст. 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

Верховний Суд зауважує, принцип "процесуальної рівності сторін" передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (рішення Європейського Суду від 27.10.1993 у справі "DOMBO BEHEERB.V. v. THE NETHERLANDS").

Верховний Суд також звертає увагу, що обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Судом кожній стороні була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Так, решта доводів учасників процесу, їх письмових пояснень, поданих до матеріалів справи документів та наданих усних пояснень представників сторін були ретельно досліджені судом, і наведених вище висновків суду не спростовують.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення суму інфляційних втрат.

Надавши оцінку наявним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності, а також із дослідження кожного із них окремо та у сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням на підставі всебічного, повного, об`єктивного з`ясування обставин справи, приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується частинами першою та дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, якими визначено, що судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог; якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи обґрунтованість заявлених позовних вимог, судовий збір в мінімальному розмірі, що визначений Законом України "Про судовий збір" (з урахуванням понижуючого коефіціенту 0,8) - 2 662,40 грн. покладається судом на відповідача, з вини якого виник спір, та підлягає стягненню на користь позивача у даній справі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Національного наукового центру "Харківський фізико-технічний інститут" (місцезнаходження: 61108. м. Харків, вул. Академічна, б.1; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (місцезнаходження: 61057,місто Харків, вулиця Гоголя, будинок 10; ) - інфляційні втрати у розмірі 3975,75 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 662,40 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дане рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено "23" квітня 2026 р.

СуддяВ.В. Рильова

Справа №922/532/26