РІШЕННЯ

Іменем України

13 квітня 2026 року м. Чернігівсправа № 927/50/26

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Белова С.В. , розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання) справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАРАГРО», , пр-т Миру, 24, кв. 18, м. Чернігів, 14000

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ВЕГ», , вул. Майбутнього, 4, Добринінський квартал, м. Славутич, Київська область, 07101;

про стягнення 252 925,38 грн

21.01.2026 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення за договором поставки № 125 від 21.10.2024 укладеного між сторонами 252 925,38 грн суми заборгованості, з яких 195 108,40 грн основного боргу, 11875,54 грн штрафу, 37 947,25 грн пені, 4321,88 грн інфляційних втрат та 3 672,31 грн відсотків річних.

Підставою позову визначено неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки № 125 від 21.10.2024 в частині своєчасної та повної оплати вартості поставленого товару, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість, стягнення якої, з урахуванням 3% річних, інфляційних нарахувань, пені та штрафу, є предметом розгляду у цій справі.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 02.02.2026 року суд прийняв позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАРАГРО», відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та встановив сторонам строки для подачі до суду заяв по суті спору.

Ухвала про відкриття провадження у справі була доставлена до електронних кабінетів учасників справи в підсистемі "Електронний суд" 02.02.2026.

Відповідно до ч.1 ст.251 ГПК України відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відзиву на позов у встановлений строк відповідачем суду не надано.

Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними у ній матеріалами.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.13 ГПК України).

Приписами ст. 248 Господарського процесуального кодексу України передбачено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

З долучених позивачем доказів вбачається, що 21.10.2024 між ТОВ «СТАРАГРО» та ТОВ «ГЛОРІ ВЕГ» укладено Договір поставки №125, у відповідності до умов якого (п.1.1) ТОВ «СТАРАГРО», як продавець, зобов`язалась продати Товар, а ТОВ «ГЛОРІ ВЕГ», як покупець, прийняти та оплатити Товар. Кількість, якість та ціна Товару визначається за домовленістю між Продавцем та Покупцем і підтверджуються рахунком-фактурою та видатковою накладною Продавця (п.1.2).

В п.3.1. Договору передбачено, що оплата товару здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Постачальника в наступному порядку:

3.1.1. Оплата товару здійснюється покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Продавця у такий спосіб:

-100% (сто) % вартості Товару сплачується протягом 35-х днів з моменту підписання видаткової накладної на Товар Покупцем.

Пунктом 4.2 Договору передбачено, що Покупець за несвоєчасну оплату рахунку у строки, передбачені п.3.2. Договору нараховується штраф в розмірі 0,5% від вартості поставленого Товару, і пеня в розмірі 2-х облікових ставок НБУ за кожен день прострочки платежу.

Пунктом 5.1. Договору встановлено, що спори, що виникають при виконанні цього Договору, сторони вирішують шляхом переговорів. При недосягнедні згоди спори вирішуються Господарським судом Чернігівської області.

Цей Договір набирає чинності з дати його підписання і діє до « 31» грудня 2024 року, але в будь-якому випаду до повного виконання взятих сторонами на себе зобов`язань (п.6.1.).

Як вказує позивач, на виконання договору поставки, ТОВ «СТАРАГРО» здійснено поставку товару відповідачу на суму 2 375 108,40 грн, а саме згідно видаткових накладних: № РН-0000039 від 04.11.2024 на суму 506 606,40 грн, № РН- 0000041 від 05.11.2024 на суму 500 664,72 грн, № РН-0000042 від 06.11.2024 на суму 501 133,80 грн, № РН-0000043 від 07.11.2024 на суму 497 850,24 грн та № РН-0000044 від 08.11.2024 на суму 368 853,24 грн.

Проте за отриманий Товар відповідач розрахувався частково, у зв`язку з чим загальна сума основної заборгованості станом на день звернення з цим позовом, за твердженнями позивача, складає 195 108,40 грн.

В матеріалах справи містяться копія Акту звірки взаєморозрахунків між ТОВ «СТАРАГРО» та ТОВ «ГЛОРІ ВЕГ» за період 01.11.2024-06.01.2025 підписана сторонами та скріплена відтисками їх печаток, згідно якого сальдо на 06.01.2025 року 2 125 108,40 грн на користь ТОВ «СТАРАГРО» та копія Акту звірки взаєморозрахунків між ТОВ «СТАРАГРО» та ТОВ «ГЛОРІ ВЕГ» за період 01.11.2024-14.01.2026 підписана електронним підписами сторін, згідно якого сальдо на 14.01.2025 року 195108,40 грн на користь ТОВ «СТАРАГРО».

Позивачем додано до позовної заяви копії платіжних інструкцій № 493 від 06.01.2025 на суму 250 000 грн 00 коп, № 509 від 18.02.2025 на суму 300 000 грн 00 коп, №516 від 04.03.2025 на суму 5 000 грн 00 коп, № 523 від 05.03.2025 на суму 50 000 грн 00 коп; № 518 від 05.03.2025 на суму 200 000 грн 00 коп; № 526 від 19.03.2025 на суму 50 000 грн 00 коп;№ 528 від 20.03.2025 на суму 50 000 грн 00 коп; №533 від 28.03.2025 на суму 100 000 грн 00 коп; № 534 від 01.04.2025 на суму 50 000 грн 00 коп; № 535 від 01.04.2025 на суму 100 000 грн 00 коп; № 536 від 02.04.2025 на суму 160 000 грн 00 коп; №542 від 08.04.2025 на суму 15 000 грн 00 коп; №544 від 11.04.2025 на суму 500 000 грн 00 коп; № 550 від 30.04.2025 на суму 200 000 грн 00 коп; № 573 від 06.06.2025 на суму 150 000 грн 00 коп.

Оскільки відповідач в повному обсязі не здійснив оплату товару, поставленого на виконання договору поставки згідно з вищезазначеними видатковими накладними, позивач звернувся із цим позовом до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача 252 925,38 грн суми заборгованості, в тому числі:195 108,40 грн основного боргу, 11 875,54 грн штрафу, 37 947,25 грн пені, 4321,88 грн інфляційних втрат та 3 672,31 грн відсотків річних.

Оцінивши подані докази та з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч.2 ст.530 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

За приписами частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вже зазначалось вище, в п.3.1. Договору передбачено, що оплата товару здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Постачальника в наступному порядку:

3.1.1. Оплата товару здійснюється покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Продавця у такий спосіб:

-100% (сто) % вартості Товару сплачується протягом 35-х днів з моменту підписання видаткової накладної на Товар Покупцем.

Дослідивши долучені до позовної заяви копії видаткових накладних № РН-0000039 від 04.11.2024 на суму 506 606,40 грн, № РН-0000041 від 05.11.2024 на суму 500 664,72 грн, № РН-0000042 від 06.11.2024 на суму 501 133,80 грн, № РН-0000043 від 07.11.2024 на суму 497 850,24 грн та № РН-0000044 від 08.11.2024 на суму 368 853,24 грн, судом з`ясовано, що такі видаткові накладні містять підписи представників зі сторони як позивача (як постачальника), так і відповідача, в підтвердження передачі та отримання поставленого товару.

При цьому, позивач в розрахунку штрафу, пені, 3% річних та інфляційнних втрат вказує, що з урахуванням положень Договору щодо строків оплати оплата за поставлений Товар повинна бути здійснена до 13.12.2024 включно.

Водночас, у вказаних видаткових накладних відсутні посилання на Договір поставки №125 від 21.10.2024 про який позивач зазначає у позовній заяві, а як підставу їх видачі зазначено «Счет-фактура СФ-0000025(22.10.24)».

За таких обставин, суд вважає недоведеними твердження позивача про те, що поставка товару відповідачу згідно вищезазначених видаткових накладних відбувалася на виконання Договору поставки №125 від 21.10.2024.

Разом з тим, долучені до матеріалів справи копії видаткових накладних, з урахуванням актів звірки взаємних розрахунків, свідчать про те, що товар відповідачу був поставлений позивачем.

Наявність 2 125 108,40 грн основного боргу також підтверджена сторонами в Акті звірки взаємних розрахунків за період 01.11.2024-06.01.2025, складеним між ТОВ «СТАРАГРО» та ТОВ «ГЛОРІ ВЕГ» за расх.накл. РН-0000039 (04.11.2024), расх.накл. РН- 0000041 (05.11.2024), расх.накл. РН-0000042 (06.11.2024), расх.накл. РН-0000043 (07.11.2024), расх.накл.РН-0000044 (08.11.2024). Копію вказаного Акту, що містить підписи та відтиски печаток обох сторін, долучено до матеріалів справи.

Як вказує позивач, за отриманий Товар відповідач розрахувався частково, у зв`язку з чим загальна сума основної заборгованості станом на день звернення з цим позовом (21.01.2026) складає 195 108,40 грн.

Крім того, позивачем долучено копію складеного та підписаного сторонами Акту звірки взаємних розрахунків за період 01.11.24-14.01.26, в якому відображено заборгованість відповідача за вказаний період в сумі 195 108,40 грн.

При цьому, докази належного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повної оплати вартості отриманого Товару (зокрема, у строк, визначений ч.2 ст.692 ЦК України) в матеріалах справи відсутні.

У відповідності до ст. 7 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Дана норма кореспондується зі ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частинами 1-3 статті 80 ГПК України передбачено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

За змістом ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Водночас, відповідач відзиву на позов не подав, викладені у позовній заяві обставини у встановленому порядку не спростував. Матеріали справи не містять доказів в підтвердження відсутності на час розгляду справи заявленого до стягнення основного боргу в сумі 195 108,40 грн.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 195 108,40 грн основного боргу підлягають до задоволення як підтверджені матеріалами справи та не оспорені відповідачем.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 509, 524, 533-535 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання в частині проведення своєчасної та повної оплати за отриманий згідно вищезазначених видаткових накладних товар, позивач просить стягнути з відповідача відповідно до ст. 625 ЦК України: 4321,88 грн інфляційних нарахувань та 3 672,31 грн 3% річних, нарахованих на суму основного боргу.

Перевіривши наведені позивачем розрахунки, з урахуванням визначеного позивачем періоду нарахування, суд вважає обґрунтованим стягнення з відповідача 4321,88 грн інфляційних нарахувань та 3 672,31 грн 3% річних, у зв`язку з чим позов в цій частині також підлягає до задоволення.

Щодо вимоги про стягнення 37 947,25 грн пені суд відзначає наступне.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема може забезпечуватися неустойкою.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.

Таким чином, перевіривши наведений позивачем розрахунок, з урахуванням визначеного позивачем періоду нарахування, суд вважає обґрунтованим стягнення з відповідача 37 947,25 грн пені.

Щодо вимоги про стягнення 11 875,54 грн 10% штрафу суд відзначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Позивачем, на підставі п.4.2 Договору поставки №125 від 21.10.204, у зв`язку із несвоєчасним здійсненням контрагентом своїх зобов`язань щодо оплати поставленого товару, нараховано та заявлено до стягнення у цій справі штраф у розмірі 11 875,54 грн, що складає 0,5% від вартості поставленого товару.

Однак, у долучених позивачем видаткових накладних, згідно яких поставлявся товар відповідачу, відсутні посилання на Договір поставки №125 від 21.10.204, а тому останні не можуть беззаперечно підтверджувати тієї обставини, що поставка товару відбувалась саме на виконання умов такого Договору.

Враховуючи наведене, та оскільки застосування штрафних санкцій у розмірі 0,5% передбачене саме умовами Договору поставки №125 від 21.10.204, позовні вимоги в частині стягнення 11 875,54 грн 0,5% штрафу (від вартості поставленого товару згідно вище перелічених видаткових накладних) суд вважає необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Таким чином, позовні вимоги ТОВ «СТАРАГРО» підлягають до задоволення в частині стягнення з ТОВ «ГЛОР ВЕГ» 195 108,40 грн основного боргу, 4321,88 грн інфляційних нарахувань, 3672,31 грн 3% річних та 37947,25 грн пені як підтверджені матеріалами справи та не заперечені у встановленому порядку відповідачем.

Судові витрати.

Статтею 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог на загальну суму 241049,84 грн, відповідно до статті 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в розмірі 3615,75 грн, пропорційно до задоволених судом вимог.

Статтею 129 ГПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У підтвердження надання правничої допомоги позивачем подані:

- договір про надання правової (правничої) допомоги від 01.01.2024;

- додаткова угода № 3 від 19.01.2026 до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 01.01.2024;

- рахунок-фактура №3 від 19.01.2026;

- платіжна інструкція № 31 від 19.01.2026

- акт здачі-приймання послуг № 1 від 20.01.2026 з описом наданих адвокатом послуг;

- свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю;

- ордер на надання правничої допомоги від 21.01.2026.

Згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 липня 2024 року у справі № 369/12718/20 розмір витрат на професійну правничу допомогу повинен відповідати критерію реальності наданих послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони. Зазначене відповідає висновкам Європейського суду з прав людини, який у рішенні по справі "East/West" проти України" (заява N 19336/04, п. 269) вказав, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 дійшла висновку, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і необхідність (постанови Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, від 17.01.2024 у справі № 906/462/22).

Судом встановлено, що в Акті здачі-приймання послуг № 1 від 20.01.2026 визначено, що адвокатом були надані позивачу наступні послуги:

Складання та подання позовної заяви з додатками до неї, ціна 20000,00 грн;

Супровід справи в суді першої інстанції, участь в судових засіданнях (за наявності), ціна 5000,00 грн.

Судом встановлено, що розгляд даної справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання, отже витрати на оплату правничої допомоги адвоката в розмірі 5000,00 грн не можуть бути покладені на відповідача.

Враховуючи викладене, відповідно до статті 129 ГПК України, витрати на оплату правничої допомоги адвоката покладаються на відповідача в розмірі 19060,95 грн, пропорційно до задоволених судом вимог.

Керуючись статтями 7, 13, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 165, 238, 240, 241, 251, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ВЕГ» (, вул. Майбутнього, 4, Добринінський квартал, м. Славутич, Київська область, 07101) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАРАГРО» (, пр-т Миру, 24, кв. 18, м. Чернігів, 14000) 195108,40 грн основного боргу, 4321,88 грн інфляційних нарахувань, 3672,31 грн 3% річних, 37947,25 грн пені, 3615,75 грн відшкодування сплаченого судового збору та 19060,95 грн витрат на оплату правничої допомоги

3. В решті позову відмовити

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено та підписано 13.04.2026 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Белов

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/ засоби зв`язку - тел.