УХВАЛА

15 квітня 2026 року

м. Київ

cправа № 922/2956/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульський Г. М. - головуючий, Краснов Є. В., Рогач Л. І.

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ?Мішем?

про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ?Мішем?

до Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради

про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

Постановою Верховного Суду від 01.04.2026 касаційну скаргу Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради залишено без задоволення, а постанови Східного апеляційного господарського суду від 16.12.2025 у справі № 922/2956/24, залишено без змін.

03.04.2026 засобами електронного зв`язку ?Електронний суд? до Верховного Суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю ?Мішем? про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу у Верховному Суді, яка зареєстрована канцелярією суду 06.04.2026.

До заяви додано Акт про надану правову допомогу № 9/2 до договору про надання правової допомоги № 29/03. Цей Акт датований 03.04.2026.

Заява, із посиланням на договір про надання правової допомоги від 29.03.2024 № 29/03, акт про надану правову допомогу від 03.04.2026 № 9/2 до договору про надання правової допомоги від 29.03.2024 № 29/03, обґрунтована тим що позивачем у суді касаційної інстанції понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

При цьому, у відзиві на касаційну скаргу позивач зазначив, що він очікує понести під час касаційного розгляду справи судові витрати у розмірі 15 000,00 грн.

Відповідно до частини 8 статі 129 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини третьої статті 233 ГПК України суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Статтею 244 ГПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати (ч.1). Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення (ч.2). Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи (ч.3).

З аналізу приписів статті 129 ГПК України вбачається, що докази про розмір судових витрат подаються до закінчення судових дебатів у справі, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Водночас, на відміну від розгляду справи в порядку загального провадження в суді першої інстанції (стаття 218 ГПК України), та в суді апеляційної інстанцій у порядку спрощеного позовного провадження, але із наданням можливості учасникам справи виступити у судових дебатах (частини перша та сьома статті 270 ГПК України), судове засідання в яких передбачає стадію судових дебатів, розгляд справи в судовому засіданні в суді касаційної інстанції за змістом статті 301 ГПК України не передбачає проведення судових дебатів, що є очевидним враховуючи вказані норми права.

При цьому також слід зазначити, що відповідно до положень частини восьмої статті 252 ГПК України, при розгляді справи судом першої інстанції у порядку спрощеного провадження судові дебати також не проводяться.

Отже, наведені положення статті 129 ГПК України належить розуміти у системному зв`язку із іншими вище вказаними положеннями цього Кодексу, тому у випадку розгляду справи у порядку спрощеного провадження у суді касаційної інстанції подання доказів про розмір судових витрат після ухвалення рішення суду можливе лише у разі, коли учасник судового процесу подав відповідну заяву до закінчення розгляду справи по суті, після закінчення такого розгляду право на подачу такої заяви втрачається. При цьому такі докази мають бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (подібний правовий висновок міститься в ухвалах Верховного Суду від 26.10.2021 у справі № 911/3039/19, від 18.08.2021 у справі № 924/199/20).

У матеріалах справи, зокрема, у відзиві на касаційну скаргу, відсутні будь - які заяви позивача, в яких би містилося повідомлення про подання до суду протягом п`яти днів після ухвалення касаційним судом рішення доказів на підтвердження понесених судових витрат.

Також зі змісту протоколу судового засідання від 01.04.2026, додатку до протоколу - технічного запису судового засідання, здійсненого за допомогою звукозаписувального технічного засобу, вбачається, що позивач у судовому засіданні не робив таку заяву.

Звідси висновується, що оскільки позивачем у судовому засіданні не було заявлено про подання після ухвалення касаційним судом рішення до суду доказів на підтвердження понесених судових витрат, правові підстави для задоволення заяви позивача про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на правничу допомогу, відсутні (подібна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 25.07.2025 у справі № 910/5478/23, від 23.10.2025 у справі № 911/1436/24).

Згідно з частиною четвертою статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, вищевикладене у своїй сукупності свідчить про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу понесених у суді касаційної інстанції у справі № 922/2956/24.

Із положень статті 244 ГПК України вбачається, що за результатами розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення суд або ухвалює додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення.

У зв`язку із викладеним заявнику належить відмовити в прийнятті додаткового рішення.

Керуючись статтями 126, 129, 234, 235, 244 ГПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю ?Мішем? у прийняті додаткової постанови про стягнення витрат на правничу допомогу у справі № 922/2956/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді Є. В. Краснов

Л. І. Рогач