ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2026 р. Справа № 917/1769/24(917/1807/25)

Суддя господарського суду Полтавської області Білоусов С.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, матеріали

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Інтер-Агро", вул. Котляревського, 1/27, м. Полтава, 36020,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваагроінвест", вул. Кагамлика, 66, м. Полтава, 36008,

про стягнення грошових коштів

в межах справи № 917/1769/24

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-тайс", проспект Академіка Глушкова, 40, офіс. 315, м. Київ, 03187,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Інтер-Агро", вул. Котляревського, 1/27, м. Полтава, 36020,

про відкриття провадження у справі про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

У провадженні господарського суду Полтавської області перебуває справа № 917/1769/24 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-тайс" про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Інтер-Агро" (вул. Котляревського, 1/27, м. Полтава, 36020, ).

Постановою господарського суду Полтавської області від 15.04.2025 року визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Інтер-Агро" (вул. Котляревського, 1/27, м. Полтава, 36020, ) банкрутом.

22.09.2025 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Інтер-Агро" до суду надійшла позовна заява від 21.09.2025 року (вх. № 1875/25) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваагроінвест" про стягнення заборгованості у зв`язку із неналежним та несвоєчасним здійснення виконання грошового зобов`язання щодо повернення безпідставно набутого майна (грошових коштів).

Згідно з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22.09.2025 року, справу № 917/1769/24(917/1807/25) передано для розгляду судді Білоусову С.М.

25.09.2025 року ухвалою суд відклав вирішення питання щодо прийняття позовної заяви до повернення матеріалів справи № 917/1769/24 із суду апеляційної інстанції до місцевого господарського суду Полтавської області.

Після повернення матеріалів справи № 917/1769/24, ухвалою Господарського суду Полтавської області від 03.02.2026 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Інтер-Агро" (вх. №1875/25) про стягнення грошових коштів залишено без руху встановлено строк, який не може перевищувати десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, для усунення виявлених недоліків позовної заяви, шляхом надання Господарському суду Полтавської області доказів сплати судового збору у розмірі 10 896,30 грн.

11.02.2026 року від позивача до Господарського суду Полтавської області надійшла заява (вх. № 1757) про усунення недоліків.

Суд ухвалою від 13.02.2026 року прийняв справу № 917/1769/24(917/1807/25) до свого провадження та розгляд її постановив здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Пунктом 4 зазначеної ухвали суд роз`яснив відповідачу про обов`язок зареєструвати електронний кабінет відповідно до статті 6 ГПК України, подати до суду відомості про таку реєстрацію.

09.03.2026 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Інтер-Агро" надійшли додаткові пояснення по справі (вх. № 3013).

24.03.2026 року від відповідача у паперовій формі надійшла заява про застосування строку позовної давності (вх. № 3857).

25.03.2026 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Інтер-Агро" надійшли додаткові пояснення по справі на підтримку заявлених вимог (вх. № 3884).

25.03.2026 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Інтер-Агро" надійшли заперечення на заяву про застосування строку позовної давності (вх. № 3883).

26.03.2026 року від відповідача, також у паперовій формі, надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 3942).

В вищевказаній заяві та в відзиві на позовну заяву сам представник відповідача вказує суду що у Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваагроінвест" відсутній електронний кабінет. Якщо від імені юридичної особи, яка не має зареєстрованого кабінету, документи буде подавати адвокат, який має електронний кабінет в ЄСІТС, то суд вправі не прийняти до розгляду процесуальні документи сторони спору, що і було зроблено судом та встановлено в ухвалі від 30.03.2026 року.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Полтаваагроінвест" не скористалося наданими йому процесуальними правами та не надало відзив на позовну заяву чи будь-які інші заяви.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

22.09.2025 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Інтер-Агро" до суду надійшла позовна заява від 21.09.2025 року (вх. № 1875/25) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваагроінвест" про стягнення заборгованості у зв`язку із неналежним та несвоєчасним здійснення виконання грошового зобов`язання щодо повернення безпідставно набутого майна (грошових коштів).

Обґрунтовуючи позовну заяву останній посилається на те, що виходячи із аналізу отриманої та наявної інформації щодо активів Боржника та розпорядженням ними останнім до порушення справи про банкрутство, а також відповідно до банківських виписок Ліквідатором позивача встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Полтаваагроінвест" () були отримані із поточного рахунку ТОВ "Торговий дім "ІНТЕР-АГРО", відкритого в АБ "УкргазБанк", грошові кошти у загальному розмірі 908 025,00 грн., з яких:

- 429 600,00 грн. від 18.04.2012 року з призначенням платежу "за соняшник рах від 10.01.2012 р. безпдв"

- 448 425,00 грн. від 19.04.2012 року з призначенням платежу "за соняшник рах від 10.01.2012 р. безпдв"

- 30 000,00 грн. від 25.04.2012 року з призначенням платежу "повернення попередньої оплати за с/г продукцію, зг. акту звірки від 25.04.12"

Ліквідатор зазначає, що будь-які правовідносини між ТОВ "Торговий дім "ІНТЕР-АГРО" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Полтаваагроінвест", у тому числі на підставі укладених господарських договорів, актів, тощо відсутні. Також, відсутні будь-які розписки, листи, телеграми, інші письмові повідомлення, документи або докази вчинення конклюдентних дій, які б підтверджували укладення сторонами певного цивільно-правового договору як у письмовій формі, так і у спрощений спосіб. Будь - яких інших доказів існування правовідносин, на які є посилання у платіжному дорученні у графі «призначення платежу», як і доказів того, що між ТОВ "Торговий дім "ІНТЕР-АГРО" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Полтаваагроінвест" був укладений цивільно-правовий договір, спрямований на настання реальних наслідків, за наслідками здійсненими заходами в межах ліквідаційної процедури, іншими добутими даними, даними фінансової звітності, тощо, у ліквідатора немає.

Оскільки, зазначені вище грошові кошти Товариством з обмеженою відповідальністю "Полтаваагроінвест" банкруту - ТОВ "Торговий дім "ІНТЕР-АГРО" повернуті не були, ліквідатор звернувся до відповідача з вимогою від 30.06.2025 року № 502/25 де просив надати документи про господарські правовідносини між сторонами, а у разі ненадання останніх, повернути безпідставно набуті кошти на загальну суму 908 025,00 грн.

Вказана вимога відповідачем була залишена без реагування.

З огляду на викладені обставини, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваагроінвест" безпідставно набутих коштів в сумі 908 025,00 грн, що виявлені в результаті аналізу банківських рахунків.

При прийнятті рішення судом враховано наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин за приписами ст. 204 Цивільного кодексу України є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК, ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Позивач посилається на те, що за результатами вивчення всіх виписок по рахункам банкрута в період 13.04.2012 року по 21.08.2017 року в банку АБ "УкргазБанк" ліквідатором було проведено аналіз безпідставних (на його думку) фінансових операцій так як докази на підтвердження існування правовідносин між сторонами на підтвердження переказу коштів у загальному розмірі 908 025,00 грн., (429 600,00 грн. від 18.04.2012 року з призначенням платежу "за соняшник рах від 10.01.2012 р. без пдв"; 448 425,00 грн. від 19.04.2012 року з призначенням платежу "за соняшник рах від 10.01.2012 р. без пдв"; 30 000,00 грн. від 25.04.2012 року з призначенням платежу "повернення попередньої оплати за с/г продукцію, зг. акту звірки від 25.04.12") відсутні.

Враховуючи вищевикладене, ліквідатором на адресу Відповідача була надіслана вимога від 30.06.2025 року № 502/25 про надання документів про господарські правовідносини між сторонами, а у разі ненадання останніх, повернути безпідставно набуті кошти в сумі 908 025,00 грн. Вимога відповідачем була залишена без реагування.

На підставі наведеного ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Інтер-Агро" прийшов до висновку, що будь-яких договорів, або інших підстав цивільних правочинів між Банкрутом та Відповідачем не укладалися, а вищевказаний грошовий переказ був здійснений без правових підстав, а даний позов є заходом з повернення майна підприємства та наповнення його ліквідаційної маси.

Підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови в позові.

Ліквідатор, який звертається до суду з позовом вказує у позові власне суб`єктивне припущення/уявлення про порушене право, вказуючи, що є безпідставні операції, виведення активів, а господарських правовідносин між сторонами не було, бо в ліквідатора відсутні документи на підставі яких були здійснені перекази коштів 14 років тому. Тобто, враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що беззаперечних, належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів позивач суду не надав, у зв`язку з чим суд відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Згідно із п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Принцип змагальності передбачає покладення тягаря доказування на сторони, однак не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою ту обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню у спосіб, який дозволить дотриматись переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної стороною обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17.

Велика палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц (п. 81 зазначеної постанови) вказала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона, якщо інша сторона не надала доказів протилежного. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі №917/1307/18 (п. 41). Тобто "концепція негативного доказу", закріплена у ч. 10 ст. 81 ГПК, не може тлумачитися так, що певна обставина вважається доведеною, допоки інша сторона її не спростувала, оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Про це зазначено у п.43 постанови Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі №917/1307/18. За загальним правилом, тягар доведення обставин, які є підставою позову, покладається на позивача.

Також, суд вважає за потрібно зазначити, що посилання позивача на недійсні операції, неповернення (на думку позивача) безпідставно набутих коштів на підставі неіснуючих господарських відносин, не відповідають нормам статті 204 Цивільного кодекс України яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (Постанова ВП ВС від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18))

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем у справі не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують факт безпідставності набутих коштів відповідачем.

Щодо судових витрат слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, суд приходить до висновку, що судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 232-233, 237-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

2. Копію рішення направити учасникам (сторонам) справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено та підписано 14.04.2026 року.

Суддя Білоусов С. М.