ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

27.04.2026 Справа№914/403/26

Господарський суд Львівської області у складі судді Б. Яворського,

розглянув заяву: Фізичної особи-підприємця Новіцького Леоніда Вікентійовича, м. Львів

про забезпечення позову (вх.№ 1854/26 від 23.04.2026)

у справі №914/403/26

за позовом: Фізичної особи-підприємця Новіцького Леоніда Вікентійовича, м. Львів

до відповідача: Виконавчого комітету Львівської міської ради, м. Львів

про: відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 5535048,00 грн., упущеної вигоди в розмірі 205000,00 грн. та моральної шкоди в розмірі 150000,00 грн.

Без повідомлення учасників справи.

СУД ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Новіцького Леоніда Вікентійовича до Виконавчого комітету Львівської міської ради про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 5535048,00 грн., упущеної вигоди в розмірі 205000,00 грн. та моральної шкоди в розмірі 150000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.03.2026 (суддя Долінська О.З.) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Судом постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

22.04.2026 представником позивача подано на адресу суду через систему Електронний суд заяву про забезпечення позову, у якій заявник просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти у розмірі 6012412,00 грн, які належать Виконавчому комітету Львівської міської ради і знаходяться на усіх відкритих казначейських рахунках та на тих рахунках, які будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову, а також на грошові кошти у вищезазначеному розмірі, які підлягають сплаті іншими особами на користь Виконавчого комітету Львівської міської ради та зарахуванню на відповідні казначейські рахунки. Заява обґрунтована тим, що згідно відповіді Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, вбачається, що у порядку черговості на виконанні служби перебувають виконавчі документи про стягнення 5004500,00 грн; станом на 17.07.2025 відсутні кошти на відповідному рахунку відповідача, упродовж липня 2024 - липня 2025 року жодні списання не проводились. Вказані обставини дають підстави заявнику вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити виконання рішення суду та поновлення порушених прав позивача, адже рішення у справі №380/8230/23 відповідачем перед позивачем не виконане. Також заявник відзначив, що Львівська міська рада затвердила бюджет на 2026 рік, у якому розмір видатків становить 19 млрд грн., а сума, яку просить арештувати позивач становить 6012412,00 грн., що є відносно незначною.

23.04.2026 у зв`язку з відпусткою судді О. Долінської, на підставі розпорядження керівника апарату суду №151 від 23.04.2026 проведено повторний автоматизований розподіл заяви про забезпечення позову у справі №914/403/26, внаслідок якого визначено суддю Б. Яворського для розгляду даної заяви.

Приписами статті 136 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Таким чином, заходи до забезпечення позову можуть вживатися лише за умов, визначених ст. 136 ГПК України, а саме: якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду; якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.1 ст.140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні з огляду на наступне.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову. При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову (постанова ВС від 13.12.2023 у справі № 921/290/23).

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову судом оцінюється обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи не поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення (п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову»).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому, обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України, де передбачено обов`язковість подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Згідно з пунктами 1, 2, 4 частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Статтями 1, 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно з ч. 2 ст. 64 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські, районі в містах (у разі їх створення) ради та їх виконавчі органи самостійно розпоряджаються коштами відповідних місцевих бюджетів, визначають напрями їх використання. При цьому, згідно з пп. 27 п. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання як прийняття рішень щодо передачі коштів з відповідного місцевого бюджету.

Статтею 2 Бюджетного Кодексу України визначено, що головні розпорядники бюджетних коштів - бюджетні установи в особі їх керівників, які відповідно до статті 22 цього Кодексу отримують повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Бюджетного кодексу України казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Видатки бюджетних установ, щодо яких прийнято рішення про накладення на них арешту, дозволяється здійснювати в частині видатків, які статтею 55 цього Кодексу визначено як захищені, у разі зазначення про це у судовому рішенні.

ФОП Новіцький Л.В. у заяві про забезпечення позову просить накласти арешт на грошові кошти в сумі 6012412,00 грн, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться на казначейських або інших рахунках виконавчого комітету, які будуть відкриті у майбутньому. При цьому, аргументи заявника зводяться до того, що має місце невиконання відповідачем рішення суду в адміністративній справі №380/8230/23 і за повідомленням казначейської служби від 17.07.2025 упродовж липня 2024 - липня 2025 року жодні списання з рахунків відповідача не проводились.

Суд не вважає такий аргумент з покликанням на інформацію, яка була надана більш ніж 9 місяців тому, достатнім для вжиття заходів забезпечення позову та накладення арешту на рахунки виконавчого комітету ЛМР. Крім того, сам ж позивач у своїй заяві про забезпечення позову далі відзначає, що Львівська міська рада затвердила бюджет на 2026 рік, у якому розмір видатків становить 19 млрд грн., а сума, яку просить арештувати заявник, становить 6012412,00 грн., що є відносно незначною. Таке його твердження суперечить раніше висловленій позиції щодо відсутності коштів для виконання можливого рішення суду про стягнення заборгованості.

Верховний Суд звертає увагу, що обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на позивача та полягає в доказуванні обставин, з якими пов`язане вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення його законних вимог. Недоведення заявником дійсної необхідності забезпечення позову, а також недотримання у разі застосування конкретних заходів забезпечення зазначених критеріїв співрозмірності та збалансованості інтересів сторін є підставою для відмови у задоволенні заяви учасника справи про забезпечення позову (постанова ВСвід 20.01.2025 у справі № 916/2907/24).

У даному випадку заявник не навів суду обґрунтувань в підтвердження наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, не надав жодних доказів, які свідчать про можливе істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову або позбавлення заявника можливості ефективно захистити його порушені чи оспорювані права та інтереси, за захистом яких він звернувся до суду, у разі невжиття таких заходів забезпечення позову.

З огляду на викладене та зважаючи на необхідність забезпечення збалансованості інтересів сторін, наведені позивачем доводи не є достатньо обґрунтованою підставою для вжиття заходів забезпечення позову, а тому суд відмовляє в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Новіцького Леоніда Вікентійовича (вх.№ 1854/26 від 23.04.2026) про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 235 ГПК України з моменту її підписання та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Яворський Б.І.