ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2026 р. Справа№ 910/10771/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Барсук М.А.

Руденко М.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Владецького Бориса Михайловича на рішення Господарського суду міста Києва від 29.12.2025 у справі №910/10771/25 (суддя Головіна К.І.) за позовом Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" до Фізичної особи-підприємця Владецького Бориса Михайловича про стягнення 204 896,69 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" (далі - КП "Київтранспарксервіс", позивач) звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Владецького Бориса Михайловича (далі - ФОП Владецький Б.М., відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 204 896,69 грн (з яких: основний борг у сумі 126 790,04 грн, пеня в сумі 35 952,64 грн, інфляційні втрати в сумі 32 705,33 грн та 3% річних у сумі 9 448,68 грн) за договором про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП-2017-12/119 від 21.12.2017.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків за вказаним договором в частині повної та своєчасної плати за надане позивачем право на організацію та експлуатацію паркування транспортних засобів у період з березня 2022 по грудень 2023, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.12.2025 у справі №910/10771/25 позов задоволено частково; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача основний борг у сумі 120 511 (сто двадцять тисяч п`ятсот одинадцять) грн 30 коп., пеню в сумі 26 268 (двадцять шість тисяч двісті шістдесят вісім) грн 94 коп., інфляційні втрати в сумі 29 442 (двадцять дев`ять тисяч чотириста сорок дві) грн 71 коп., 3% річних у сумі 8 805 (вісім тисяч вісімсот п`ять) грн 15 коп. та судовий збір у сумі 2 220 (дві тисячі двісті двадцять) грн 34 коп.; у решті вимог - відмовлено.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення по даній справі виходив з доведеності позивачем обставин допущення відповідачем порушення умов договору в частині оплати за надане позивачем право на організацію та експлуатацію паркування транспортних засобів.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апелянт в обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що відповідно до п. 73 постанови № 910/1248/23 Верховний Суд прийшов до висновку, що договір про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування є договором найму комунального майна (паркувального майданчика).

Таким чином, за висновком скаржника, слід застосовувати п. 1.2 Рішення КМР від 30.03.2022, яким визначено, що у сфері комунального майна територіальної громади міста Києва на період дії воєнного стану та один місяць з дати його припинення орендарі за договорами оренди комунального майна територіальної громади міста Києва звільняються від орендної плати. Даний пункт втратив свою чинність лише з 01.01.2025 згідно з рішенням КМР від 19.09.2024 №8/9816.

Апелянт також зазначає про те, що він не отримував від позивача актів наданих послуг, їх не підписував, і у 2022-2024 роках паркувальний майданчик ним не експлуатувався, що свідчить про відсутність підстав для нарахування плати за вказаним договором.

Від позивача до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечив проти задоволення її вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

21.12.2017 між КП "Київтранспарксервіс" (сторона-1) та ФОП Владецьким Б.М. (сторона-2) був укладений договір про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2017-12/119 (далі - договір), за умовами якого сторона-1 надає за плату стороні-2 право на організацію та експлуатацію 26 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 3 спеціальних місця для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, Дніпровський р-н, просп. Визволителів, 9-11, в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва (далі - фіксовані місця для паркування), а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхнього автотранспорту (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.3 договору фіксовані місця для паркування вважаються переданими в експлуатацію стороні-2 з моменту набрання чинності договору. Фіксовані місця для паркування вважатимуться повернутими стороні-1 з експлуатації через 15 календарних днів з дати закінчення строку дії, припинення (розірвання) договору (п. 1.4 договору).

Згідно з п. 2.2.6 договору сторона-2 зобов`язується своєчасно та в повному обсязі здійснювати розрахунки зі стороною-1 згідно з розділом 3 цього договору.

Пунктом 3.1 договору (в редакції додаткової угоди № 6 від 18.01.2021) встановлено, що плата сторони-2 стороні-1 згідно умов даного договору становить 7,79 грн за одне місце для платного паркування транспортних засобів за добу, в тому числі ПДВ.

У п. 3.2 договору передбачено, що розрахунок за цим договором здійснюється шляхом оплати стороною-2 стороні-1 у розмірі 100% щомісячного платежу не пізніше 20 числа поточного місяця, відповідно до графіку платежів (додаток 1 до даного договору).

За змістом п. 3.4, 3.5 договору сторона-1 зобов`язана не пізніше 5-го числа місяця, наступного за звітним, підготувати в двох примірниках акт приймання-передачі наданих послуг. Сторона-1 надсилає два примірника акту приймання-передачі наданих послуг стороні-2 шляхом поштового відправлення (цінним листом з описом вкладення, без повідомлення про вручення) на адресу сторони-2, яка вказана в цьому договорі. Сторони дійшли згоди, що в цьому випадку акт приймання-передачі наданих послуг вважається належним чином переданим стороною-1 та прийнятим стороною-2.

Сторона-2 зобов`язана протягом п`яти робочих днів з дня прийняття акту приймання-передачі наданих послуг підписати його та повернути стороні-1 один примірник акту. Якщо в установлений строк сторона-1 не одержить підписаний акт приймання-передачі наданих послуг або мотивовану відмову від його підписання, послуги вважаються прийнятими без зауважень.

Згідно з п. 3.7 договору оплата сторони-2 стороні-1 згідно умов даного договору проводиться за період з дати набрання чинності договору по дату фактичного повернення стороні - 1 "Фіксованих місць для паркування".

Пунктом 6.1 договору (в редакції додаткової угоди № 5 від 30.12.2020) визначено, що цей договір вважається укладеним і набирає чинності з 01.01.2018 і діє до 31.12.2023. Закінчення строку або розірвання цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п. 6.7 договору).

Із матеріалів справи вбачається, що позивач, на виконання умов договору, у період з березня 2022 по грудень 2023 надав відповідачу послуги з найму паркувальних місць на загальну суму 126 790,04 грн, що підтверджується наявними у справі актами надання послуг: № 1576 від 31.03.2022 на суму 6 278,74 грн, № 1897 від 31.05.2022 на суму 3 240, 64 грн, № 2429 від 30.06.2022 на суму 6 076,20 грн, № 2948 від 31.07.2022 на суму 6 278,74 грн, № 3609 від 31.08.2022 на суму 6 278,74 грн, № 4145 від 30.09.2022 на суму 6 076,20 грн, № 4762 від 31.10.2022 на суму 6 278,74 грн, № 5391 від 30.11.2022 на суму 6 076,20 грн, № 367 від 31.01.2023 на суму 6 278,74 грн, № 854 від 28.02.2023 на суму 5 671,12 грн, № 1238 від 31.03.2023 на суму 6 278,74 грн, № 1554 від 30.04.2023 на суму 6 076,20 грн, № 1876 від 31.05.2023 на суму 6 278,74 грн, № 2254 від 30.06.2023 на суму 6 076,20 грн, № 2588 від 31.07.2023 на суму 6 278,74 грн, № 2951 від 31.08.2023 на суму 6 278,74 грн, № 3289 від 30.09.2023 на суму 6 076,20 грн, № 3648 від 31.10.2023 на суму 6 278,74 грн, № 3982 від 30.11.2023 на суму 6 076,20 грн, № 4327 від 31.12.2023 на суму 6 278,74 грн.

Також позивач виставив відповідачу рахунки на оплату за користування майданчиком для паркування за вказаний період на загальну суму 126 790,04 грн, а саме: № 1363 від 01.03.2022 на суму 6 278,74 грн, № 1921 від 16.05.2022 на суму 3 240, 64 грн, № 2254 від 01.06.2022 на суму 6 076,20 грн, № 2730 від 01.07.2022 на суму 6 278,74 грн, № 3274 від 01.08.2022 на суму 6 278,74 грн, № 3932 від 01.09.2022 на суму 6 076,20 грн, № 4576 від 01.10.2022 на суму 6 278,74 грн, № 5157 від 01.11.2022 на суму 6 076,20 грн, № 5872 від 01.12.2022 на суму 6 278,74 грн, № 92 від 01.01.2023 на суму 6 278,74 грн, № 669 від 01.02.2023 на суму 5 671,12 грн, № 1200 від 01.03.2023 на суму 6 278,74 грн, № 1534 від 01.04.2023 на суму 6 076,20 грн, № 1895 від 01.05.2023 на суму 6 278,74 грн, № 2238 від 01.06.2023 на суму 6 076,20 грн, № 2576 від 01.07.2023 на суму 6 278,74 грн, № 2990 від 01.08.2023 на суму 6 278,74 грн, № 3346 від 01.09.2023 на суму 6 076,20 грн, № 3707 від 01.10.2023 на суму 6 278,74 грн, № 4062 від 01.11.2023 на суму 6 076,20 грн, № 4418 від 31.12.2023 на суму 6 278,74 грн.

Враховуючи несплату відповідачем плати за користування майданчиком для паркування за період з березня 2022 по грудень 2023 на загальну суму 126 790,04 грн позивач звернувся до суду з позовом про її стягнення.

Стосовно суті позовних вимог слід зазначити наступне.

Верховний Суд у постанові від 15.03.2024 у справі № 910/1248/23 вказав, що оскільки предметом користування є майданчик для паркування як майно, і таке користування носить строковий та оплатний характер, укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором найму.

Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частинами першою та п`ятою ст. 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

У п. 3.2 договору передбачено, що розрахунок за цим договором здійснюється шляхом оплати стороною-2 стороні-1 у розмірі 100% щомісячного платежу не пізніше 20 числа поточного місяця, відповідно до графіку платежів (додаток 1 до даного договору).

Відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання з оплати коштів за договором, у зв`язку з чим у нього утворився борг.

При цьому, судом першої інтанції вірно встановлено, що за договором про користування майданчиком для паркування у відповідача виникла заборгованість за період з 16.05.2022 по 31.12.2023 у сумі 120 511,30 грн.

Так, рішенням Київської міської ради № 4551/4592 від 30.03.2022 "Про деякі питання комплексної підтримки суб`єктів господарювання міста Києва під час дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX" (далі - рішення КМР від 30.03.2022) встановлено, зокрема, що на період воєнного стану у сфері оренди комунального майна територіальної громади міста Києва: у разі використання об`єкта оренди за цільовим призначенням та/або використання об`єкта оренди для потреб оборони, забезпечення життєдіяльності міста Києва в умовах воєнного стану, орендарі звільняються від орендної плати за договорами оренди комунального майна територіальної громади міста Києва (п. п. 1.2.1).

Також підпунктами 1.3.1, 1.3.2 п. 1.3 рішення КМР від 30.03.2022 було передбачено, що на період воєнного стану у сфері паркування транспортних засобів на території міста Києва: власники та користувачі транспортних засобів звільняються від оплати за послуги з користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надаються КП "Київтранспарксервіс" згідно з переліком, затвердженим наказом Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу КМР (Київської міської державної адміністрації); власники та користувачі транспортних засобів звільняються від оплати за послуги з користування спеціально обладнаними майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надаються КП "Київтранспарксервіс" згідно з переліком, затвердженим рішенням КМР, а також звільняються від оплати суб`єкти господарювання, які здійснюють діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на майданчиках для паркування у відповідності укладених договорів з КП "Київтранспарксервіс".

Рішенням КМР № 4569/4610 від 15.04.2022 "Про внесення змін до Рішення КМР від 30.03.2022" (далі - рішення КМР від 15.04.2022) пп. 1.2 п. 1 рішення КМР від 30.03.2022 викладено в такій редакції: "У сфері комунального майна територіальної громади міста Києва на період дії воєнного стану та один місяць з дати його припинення орендарі за договорами оренди комунального майна територіальної громади міста Києва звільняються від орендної плати".

У подальшому рішенням КМР № 4577/4618 від 14.05.2022 "Про відновлення роботи автоматизованої системи обліку оплати проїзду в міському пасажирському транспорті міста Києва незалежно від форм власності", яке набрало чинності з 16.05.2022, пункти 1.3.1 та 1.3.2 з рішення Київської міської ради від 30.03.2022 № 4551/4592 виключено, відтак, починаючи з 16.05.2022 у суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на майданчиках для паркування у відповідності до укладених договорів з КП "Київтранспарксервіс", обов`язок з оплати послуги за користування паркувальним майданчиком відновився.

Водночас слід зазначити, що пункт 1.2 рішення КМР від 30.03.2022, який залишився діяти та на який посилається відповідач, застосовується у відносинах оренди іншого комунального майна територіальної громади міста Києва, а не у відносинах оренди паркувальних майданчиків, до якої застосовувався п. 1.3 цього рішення.

Так, Верховним Судом у постанові від 15.03.2024 у справі № 910/1248/23 були зроблені висновки про те, що виключення пунктів 1.3.1 і 1.3.2 з рішення КМР від 30.03.2022, здійснене рішенням КМР від 14.05.2022, не означає, що оренда паркувальних майданчиків підпадає під дію п. 1.2. Пунктом 1.3 було передбачене не тільки звільнення від орендної плати суб`єктів господарювання, які здійснюють забезпечення паркування, а й власників і користувачів транспортних засобів, що призводило до завідомої збитковості суб`єктів господарювання.

Виключення пунктів 1.3.1 і 1.3.2 з рішення КМР від 30.03.2022 та, відповідно, скасування обох пільг відновило можливість прибуткової діяльності суб`єктів господарювання, які здійснюють забезпечення паркування, а тому чинний п. 1.2 рішення не можна розглядати як такий, що поширює своє регулювання на орендарів паркувальних майданчиків.

Отже питання звільнення від сплати орендних платежів за користування комунальним майном територіальної громади міста Києва та питання звільнення від платежів суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на майданчиках для паркування відповідно до укладених з позивачем договорів, мають різний порядок врегулювання, у зв`язку з чим питання оренди комунального майна та питання щодо паркування транспортних засобів винесені до окремих пунктів регулювання та, відповідно, п. 1.2 рішення КМР від 30.03.2022 на спірні відносини не поширюється.

Верховний Суд у наведеній постанові також зазначив, що оскільки рішення КМР від 30.03.2022 звільняє орендарів від орендної плати за договорами оренди комунального майна територіальної громади міста Києва на період воєнного стану, введеного 24.02.2022, і це рішення пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи, то воно має зворотну дію у часі і, відповідно, відповідач отримав право не здійснювати оплату за договором саме з 24.02.2022 (п. 97); оскільки відповідач був звільнений від орендної плати з 24.02.2022, то нарахування суми основного боргу за березень 2022 року є необґрунтованим та, відповідно, позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають (п. 100).

Приймаючи до уваги вищевикладені висновки Верховного Суду, відповідач отримав право не здійснювати плату за користування паркувальним майданчиком у період: з 24.02.2022 до 16.05.2022.

Отже нарахована відповідачу плата за березень 2022 року в сумі 6 278,74 грн, стягненню не підлягає, оскільки відповідач був звільнений від орендної плати з 24.02.2022 до 16.05.2022, при цьому нарахування плати за квітень 2022 та до 16.05.2022 позивачем не здійснювалась.

За вказаних обставин судом першої інстанції вірно встановлено, що за договором про користування майданчиком для паркування у відповідача виникла заборгованість за період з 16.05.2022 по 31.12.2023 у сумі 120 511,30 грн.

Стосовно доводів скаржника про те, що відповідно до п. 73 постанови у справі №910/1248/23 Верховний Суд прийшов до висновку, що договір про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування є договором найму комунального майна (паркувального майданчика), а тому слід застосовувати п. 1.2 Рішення КМР від 30.03.2022, яким визначено, що у сфері комунального майна територіальної громади міста Києва на період дії воєнного стану та один місяць з дати його припинення орендарі за договорами оренди комунального майна територіальної громади міста Києва звільняються від орендної плати, слід зазначити наступне.

Так, дійсно Верховний Суд у постанові від 15.03.2024 у справі №910/1248/23 вказав, що оскільки предметом користування є майданчик для паркування як майно, і таке користування носить строковий та оплатний характер, укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором найму.

Разом з тим, одночасно Верховним Судом у вказаній постанові від 15.03.2024 у справі № 910/1248/23 були зроблені висновки про те, що виключення пунктів 1.3.1 і 1.3.2 з рішення КМР від 30.03.2022, здійснене рішенням КМР від 14.05.2022, не означає, що оренда паркувальних майданчиків підпадає під дію п. 1.2.

Як виснував суд касаційної інстанції, питання звільнення від сплати орендних платежів за користування комунальним майном територіальної громади міста Києва та питання звільнення від платежів суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на майданчиках для паркування відповідно до укладених з позивачем договорів, мають різний порядок врегулювання, у зв`язку з чим питання оренди комунального майна та питання щодо паркування транспортних засобів винесені до окремих пунктів регулювання та, відповідно, п. 1.2 рішення КМР від 30.03.2022 на спірні відносини не поширюється.

Отже, п. 1.2 Рішення КМР від 30.03.2022 правомірно не було застосовано місцевим господарським судом до даних правовідносин.

Щодо доводів скаржника про те, що позивач не надав доказів направлення йому актів наданих послуг та рахунків на оплату, що на його думку свідчить про відсутність підстав для стягнення заборгованості, колегія суддів зазначає наступне.

Так, виконання відповідачем його грошового зобов`язання згідно п. 3.2 договору не пов`язано з отриманням ним актів наданих послуг та рахунків на оплату (визначено - не пізніше 20 числа поточного місяця).

Відповідно їх направлення чи ненаправлення не впливає на виникнення у відповідача строку оплати грошових коштів за договором.

Також колегія суддів відхиляє доводи скаржника стосовно того, що у 2022-2024 роках паркувальний майданчик ним не експлуатувався, оскільки п. 3.7 договору визначено, що оплата сторони-2 стороні-1 згідно умов договору проводиться за період з дати набрання чинності договору по дату фактичного повернення стороні-1 фіксованих місць для паркування. У матеріалах справи відсутні докази фактичного повернення відповідачем місць для паркування.

Отже, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку в частині задоволення позовних вимог про стягнення основної заборгованості в сумі 120 511,30 грн.

Стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення пені в сумі 35 952,64 грн, інфляційних втрат у сумі 32 705,33 грн та 3% річних у сумі 9 448,68 грн, слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України).

У п. 4.2 договору сторони погодили, що у разі порушення стороною-2 строків здійснення оплати, встановлених цим договором, сторона-1 набуває право вимоги у сторони-2 сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. що діяла на момент прострочення, за кожний день прострочення від суми несплати.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Отже, з наведених норм права вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за договором, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 26 268 грн 94 коп., інфляційних втрат в сумі 29 442 грн 71 коп. та 3% річних у сумі 8 805 грн 15 коп.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Владецького Бориса Михайловича залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 29.12.2025 у справі №910/10771/25 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з урахуванням вимог п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова (враховуючи перебування судді Руденко М.А. у відпустці з 08.04.2026 по 10.04.2026) складена: 13.04.2026 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Барсук

М.А. Руденко