УХВАЛА

про відмову в задоволенні скарги на рішення, дії або бездіяльність приватного виконавця

м. Київ

16.04.2026Справа № 910/6532/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Капцової Т.П., за участю секретаря судового засідання Баринової О.І., розглянувши у судовому засіданні

скаргу Приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот»

на дії приватного виконавця

у справі № 910/6532/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання»

до Приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот»

про стягнення 7 507 594,23 грн

За участі представників:

стягувача (позивача): не з`явився;

боржника (відповідача, скаржника): Щербак Р.І.;

приватного виконавця: Пімахова Д.В.;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» про стягнення 7 507 594,23 грн, з яких 7 421 113,27 грн заборгованості, 29 971,85 грн 3% річних, 56 509,11 грн інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.09.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2025, позов було задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 7 421 113,27 грн, інфляційні втрати в розмірі 56 509,11 грн, 3% річних в розмірі 29 971,85 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 90 091,13 грн.

01.12.2025 на виконання зазначеного рішення Господарським судом міста Києва було видано відповідний наказ.

27.03.2026 від відповідача (боржника) надійшла скарга на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пімахової Діни Вікторівни під час винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 19.03.2026 при примусовому виконанні наказу Господарського суду міста Києва від 01.12.2025 у справі № 910/6532/25.

Скарга мотивована тим, що звернення стягнення на нерухоме майно боржника є передчасним, оскільки рішення суду наразі виконується, а саме з рахунків боржника здійснюється систематичне списання грошових коштів і боржник жодним чином не ухиляється від виконання рішення суду. Крім того під час опису та арешту майна боржника було порушено його право, передбачене частиною 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», на участь у вчиненні виконавчих дій, зокрема право бути присутнім при проведенні опису та арешту належного йому майна. Оскаржувана постанова не містить реквізитів, які згідно з вимогами Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень є обов`язковими. Так, постанова не містить: інформації про кількість кімнат (приміщень), їх площу та призначення, матеріал стін, кількість поверхів, інформація про підсобні приміщення та споруди; строку обмеження права користування майном. При цьому боржнику не роз`яснено обов`язків із збереження майна та його не попереджено про кримінальну та матеріальну відповідальність. Крім того у постанові зазначено про заборону погіршення стану майна за відсутності в ній опису технічного стану об`єкта на дату вчинення виконавчих дій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2026 прийнято до розгляду скаргу боржника на дії приватного виконавця та призначено судове засідання для її розгляду, про що повідомлено сторін та виконавця, а також встановлено стягувачу та приватному виконавцю строк для подання письмових пояснень щодо скарги.

14.04.2026 від приватного виконавця надійшли письмові пояснення щодо скарги, відповідно до яких приватний виконавець стверджуваних скаржником порушень не визнає. У поясненнях зазначено, що оскільки кошти для виконання рішення суду в повному обсязі були відсутні на рахунках боржника, приватним виконавцем було вчинено дії щодо опису та арешту належного боржнику нерухомого майна, при цьому приватний виконавець направляв боржнику вимогу про забезпечення безперешкодного доступу до об`єктів нерухомого майна та повідомив про можливість узгодження часу вчинення виконавчих дій, чим боржник не скористався. Оскільки за адресою об`єкта нерухомого майна, щодо якого проводився опис та арешт, представників боржника не було, приватним виконавцем самостійно здійснено опис об`єкта нерухомого майна, здійснено його фото фіксацію та зазначено усі відомі і видимі характеристики описаного об`єкта. У постанові зберігачем майна визначено директора боржника, зазначено про кримінальну та матеріальну відповідальність зберігача та встановлено обмеження у виді заборони відчужувати, погіршувати стан, знищувати майно. При цьому строк обтяжень не встановлено, оскільки невідомо коли об`єкт буде реалізовано, відповідно зі зняттям арешту такі обмеження будуть припинені для боржника.

14.04.2026 від стягувача надійшли пояснення щодо скарги, за змістом яких стягувач вважає скаргу необґрунтованою та спрямованою виключно на затягування виконання судового рішення. Стягувач із посиланням на правові висновки Верховного Суду зазначив, що звернення стягнення на майно не ставиться в залежність від вичерпання коштів боржника. Щодо процедурних порушень стягувач доводить наявність у постанові усіх реквізитів, що дозволяють ідентифікувати об`єкт нерухомого майна та зазначає, що чинне законодавство не забороняє здійснювати опис та арешт майна боржника без участі останнього.

У судове засідання 16.04.2026 з`явилися представник боржника та приватний виконавець, представник стягувача не з`явився, його неявка, відповідно до частини 2 статті 342 Господарського процесуального кодексу України, не є перешкодою для розгляду скарги.

У судовому засіданні представник боржника надав усні пояснення щодо скарги, просив її задовольнити.

Приватний виконавець також надав усні пояснення щодо скарги, просив у її задоволенні відмовити.

Розглянувши скаргу боржника на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пімахової Діни Вікторівни при примусовому виконанні наказу, виданого 01.12.2025 Господарським судом міста Києва у цій справі, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, положень частини 1 статті 18, частини 1 статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Зі змісту наведених норм вбачається, що здійснення виконавчих дій у межах відповідного виконавчого провадження, як завершальної стадії судового розгляду справи, полягає у реалізації судових рішень на підставі, в межах та у спосіб, передбачених положеннями чинного законодавства.

Одночасно при проведенні таких дій виконавець за результатами послідовного застосування норм Закону України «Про виконавче провадження» повинен забезпечити прийняття правомірних і неупереджених рішень, оформлених належним чином, а інші учасники виконавчого провадження зобов`язані не перешкоджати вчиненню виконавчих дій та не зловживати наданими їм правами.

При цьому, чинним законодавством гарантована можливість оскарження дій чи бездіяльності виконавців, як один із механізмів контролю за належним виконанням судових рішень.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо виконання судового рішення передбачено нормами як Закону України «Про виконавче провадження» (частина 1 статті 74), так і Господарського процесуального кодексу України (стаття 339-1).

Частинами 1, 2, 5, 6 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» унормовано, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

Відповідно до частини 5 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з цивільного обороту, або обмежено оборотоздатного майна, майна, на яке не може бути звернено стягнення), незалежно від того, хто фактично використовує таке майно.

Системний аналіз статей 48, 52 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить, що встановлена послідовність стягнення заборгованості в межах виконавчого провадження за рахунок різних джерел, а саме спочатку за рахунок коштів, а у разі їх відсутності чи недостатності - за рахунок іншого майна, що належить боржнику.

Отже, враховуючи зміст статей 48, 52 Закону України «Про виконавче провадження», арешт, вилучення та примусова реалізація майна є частинами процедури звернення стягнення на майно боржника, спрямованої на примусове виконання судових рішень.

Оскільки боржник не надав доказів виконання рішення суду в повному обсязі, як і не довів наявність у нього коштів в обсязі, необхідному для покриття залишку присуджених сум та витрат виконавчого провадження, суд констатує наявність у виконавця підстав для звернення стягнення інше майно боржника.

За приписами частин 1, 2, 5, 9 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються: 1) якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо; 2) якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріал стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди, ідентифікатор закінченого будівництвом об`єкта (для об`єктів, яким присвоєно ідентифікатор до проведення опису); 3) якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо; 4) якщо опису підлягає об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості - ідентифікатор об`єкта будівництва (закінченого будівництвом об`єкта) (для об`єктів, яким присвоєно ідентифікатор до проведення опису). Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження. Під час проведення опису майна боржника - юридичної особи та накладення арешту на нього виконавець також використовує відомості щодо належного боржнику майна за даними бухгалтерського обліку.

Порядок опису майна та передачі його на зберігання також визначено у пункті 10 розділу VIIІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, згідно з яким після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника повинні бути вказані: назва кожного внесеного в постанову предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо); якщо вилучені предмети мають ознаки дорогоцінних металів, каменів органічного та неорганічного утворення, перлів тощо, то вони ретельно описуються з визначенням усіх особливих ознак, відповідним чином пакуються в конверт, прошиваються, підписуються виконавцем та іншими учасниками, які були присутніми під час опису; якщо проводилось опечатування предмета, зазначається, які предмети, приміщення, сховища були опечатані, кількість накладених печаток та спосіб опечатування; прізвище, ім`я та по батькові особи, якій передано майно на зберігання, а якщо майно передано на зберігання не боржнику, а іншій особі, - паспортні дані, її місце проживання (далі - зберігач); відмітка про роз`яснення зберігачеві майна обов`язків із збереження майна, попередження про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт; якщо виконавець установив зберігачеві обмеження права користуватися майном, зазначаються вид, обсяги і строки обмеження; відмітка про роз`яснення сторонам виконавчого провадження або заставодержателю про можливість у 10-денний строк з дня винесення постанови досягти згоди щодо вартості майна та необхідність письмово повідомити про це виконавця; зауваження або заяви стягувача, боржника, осіб, що були присутні при описі. Постанова про опис та арешт майна (коштів) підписується виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна (коштів). У разі відмови від підпису осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в постанові.

Верховний Суд у поставної від 21.12.2023 у справі № 5011-34/6378-2012 зауважив, що за приписами статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» накладення арешту на майно (грошові кошти) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення). Сам по собі арешт майна боржника ще не означає обов`язковості його (майна) вилучення, реалізації або передачі стягувачу, оскільки у разі достатності для виконання рішення суду коштів боржника, які знаходяться на його рахунках або отримані від реалізації іншого майна, арешти з майна боржника знімаються. Водночас, судам слід враховувати, що накладення арешту на майно (кошти) боржника для забезпечення реального виконання рішення) та звернення стягнення на майно боржника є різними виконавчими діями, відповідно такі дії мають різні правові наслідки.

Судом встановлено, що 02.12.2025 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Пімаховою Діною Вікторівною було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 79725893 з виконання наказу, виданого 01.12.2025 Господарським судом міста Києва у справі № 910/6532/25.

У зв`язку з відсутністю на рахунках боржника коштів в розмірі, необхідному для покриття залишку присуджених сум та витрат виконавчого провадження, приватний виконавець надіслав боржнику вимогу № 787 від 03.02.2026 про забезпечення приватному виконавцю безперешкодного доступу до об`єктів нерухомого майна, що належать боржнику, а саме будівель та споруд, що розташовані за адресою: м.Запоріжжя, вул.Глісерна, буд.26а; м.Запоріжжя, вул.Леонова, буд.1а, для проведення опису та арешту вказаного нерухомого майна 12.02.2026 з 9:00 до 18:00. У вимозі також зазначено, що боржник не позбавлений можливості узгодити конкретний час опису та арешту нерухомого майна до 11.02.2026 за вказаним телефоном.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Частиною 6 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад гласності та відкритості виконавчого провадження, а згідно з частиною 1 статті 19 цього Закону сторони виконавчого провадження мають право, зокрема, брати участь у вчиненні виконавчих дій.

Право боржника брати участь у вчиненні виконавчих дій, зокрема, бути присутнім при проведенні опису та арешті належного йому майна, кореспондується з обов`язком приватного виконавця завчасно повідомити боржника про проведення приватним виконавцем виконавчих дій, а саме про час та місце проведення опису та арешт майна боржника.

Водночас ані Закон України «Про виконавче провадження», ані Інструкція з організації примусового виконання рішень не містить вимог щодо обов`язкового повідомлення боржника про проведення виконавчих дій, в тому числі, щодо арешту та опису майна.

Крім того Верховний Суд констатує, що за статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право брати участь у вчиненні виконавчих дій, при цьому Верховний Суд вважає, що відсутність боржника при проведені опису майна не може бути перешкодою для проведення такого опису (див. постанову Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 904/1069/18).

За встановленими обставинами справи, вимогу № 787 від 03.02.2026 було надіслано 04.02.2026 приватним виконавцем боржнику простим поштовим відправленням № R49, яке вручено останньому 10.02.2026, про що свідчить витяг із сервісу відстеження поштових пересилань.

Оскільки боржник цих обставин не спростував, суд відхиляє доводи боржника про те, що його не було повідомлено про вчинення виконавчих дій.

У подальшому, як вбачається з Автоматизованої системи виконавчого провадження, приватним виконавцем було надіслано вимогу від 17.02.2026 Товариству з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» про виготовлення технічного паспорта (станом на дату останньої технічної інвентарицзації) на нерухоме майно, що належить боржнику на праві власності, а саме:

- критий склад «Модуль-2» літ.С інф.0324, загальна площа 649,3 кв.м, за адресою: м.Запоріжжя, вул.Глісерна, буд.26а, РНОНМ: 1;

- склад ВКБ літ.О, інв.0076, загальна площа 267,8 кв.м, за адресою: м.Запоріжжя, вул.Леонова, буд.1а, РНОНМ: 1.

23.02.2026 приватним виконавцем отримано технічну документацію на об`єкт нерухомого майна: критий склад «Модуль-2» літ.С інф.0324, загальна площа 649,3 кв.м, за адресою: м.Запоріжжя, вул.Глісерна, буд.26а, копія якої міститься в матеріалах справи.

19.03.2026 приватним виконавцем було винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою описано та накладено арешт на критий склад «Модуль-2» літ.С інф.0324, загальна площа 649,3 кв.м, реєстраційний номер 1, місцезнаходження: Запорізька обл., м.Запоріжжя, вул.Глісерна, буд.26а.

Обставини справи свідчать про те, що виконавчі дії щодо опису та арешту цього майна були здійснені за відсутності представників боржника та стягувача, однак у присутності двох понятих, підписи яких містяться у постанові, що відповідає вимогам частини 2 статті 22 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що присутність понятих є обов`язковою у випадку, передбаченому частиною третьою статті 53 цього Закону, а також у разі відсутності боржника або його представника під час вчинення виконавчих дій, пов`язаних з примусовим входженням на земельні ділянки, до нежитлових приміщень і сховищ, де зберігається майно боржника, на яке звернено стягнення, або майно стягувача, яке має бути повернуто йому в натурі, до житла, іншого володіння особи для забезпечення примусового виселення з нього та вселення в нього, під час проведення опису, арешту, вилучення і передачі майна.

Про винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 19.03.2026 приватним виконавцем повідомлено боржника шляхом направлення 20.03.2026 її копії простим поштовим відправленням № R96, яке отримано останнім 26.03.2026.

Оцінюючи доводи скаржника щодо не зазначення у спірній постанові реквізитів, які згідно з вимогами Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень є обов`язковими, суд зазначає таке.

Статтею 190 Цивільного кодексу України встановлено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

За приписом абзацу 3 частини 2 статті 331 Цивільного кодексу України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Зі змісту спірної постанови вбачається, що право власності на описане та арештоване нерухоме майно належить боржнику, про що свідчить реєстраційний номер 1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Постанова приватного виконавця від 19.03.2026 про опис та арешт майна боржника містить зазначення загальної площі будівлі - 649,3 кв.м, без виокремлення кількості кімнат (приміщень), їх площі та призначень, без зазначення матеріалу стін, кількості поверхів, поверху або поверхів, на яких розташоване приміщення (квартира), інформації про підсобні приміщення та споруди, ідентифікатора закінченого будівництвом об`єкта.

Водночас у постанові від 15.10.2019 у справі № 904/1069/18 Верховний Суд зазначив, що не зазначення виконавцем у постанові опису та арешту майна боржника інформації щодо площі кожного приміщення, які є складовою нерухомого майна, не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови, оскільки це не свідчить про те, що такими діями виконавця було порушено права чи свободи боржника.

Судом враховано, що опис об`єкта проведено відповідно до інформації, зазначеної в Державному реєстрі речових прав та копії технічної документації, наданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», яка містить характеристику об`єкта нерухомого майна (узагальнену інформацію) із зазначенням опису основних конструктивних елементів та інженерного обладнання. При цьому опис майна було здійснено з виходом на місцевість, про що приватним виконавцем здійснено фото фіксацію. Також варто зауважити, що спірна постанова складена у місті Запоріжжя, що відповідає адресі описаного та арештованого приміщення.

Доводів чи доказів на підтвердження звернення боржника до приватного виконавця стосовно розбіжностей чи неточностей описаного майна матеріали справи не містять.

При цьому, якщо боржник вважає, що опис майна здійснено неповно, він не позбавлений права подати відповідне клопотання виконавцю про усунення цих неточностей, яке буде розглянуто відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на викладене доводи боржника про те, що опис та арешт його майна було здійснено без виходу на місцевість визнаються судом необґрунтованими, а стверджувані порушення в цій частині, на думку суду, не є такими, що свідчить про протиправність дій приватного виконавця.

Порядок зберігання майна, на яке накладено арешт, врегульовано положеннями статті 58 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до частини 1 статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Копія постанови видається боржнику, стягувачу, а якщо обов`язок щодо зберігання майна покладено на іншу особу - також зберігачу. Якщо опис і арешт майна здійснювалися на виконання рішення про забезпечення позову, виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику (якщо інше не зазначено в судовому рішенні або якщо боржник відмовився приймати майно на зберігання).

Таким чином, Законом України «Про виконавче провадження» надано право виконавцю обирати кому передавати на зберігання майно, на яке накладено арешт, боржнику або іншій особі. Єдиний випадок передачі майна, на яке накладено арешт, боржнику на зберігання, - це виконання рішення про забезпечення позову.

Аналогічні за змістом приписи містяться в пункті 12 та абзаці 2 пункту 13 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, за якими якщо опис і арешт майна (коштів) здійснюються на виконання рішення про забезпечення позову, виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику. Іншій особі майно на зберігання може бути передано лише у випадку відсутності боржника чи його відмови від прийняття майна на зберігання, а також у випадку, якщо судовим рішенням визначено іншу особу, якій необхідно передати майно на зберігання. Якщо описане майно передано на зберігання не боржникові чи його представнику, а іншій особі, то постанова про опис та арешту майна (коштів) складається в чотирьох примірниках. Перший примірник залишається у провадженні виконавця, а інші - вручаються зберігачеві майна та сторонам виконавчого провадження під підпис.

З огляду на встановлені обставини відсутності представника боржника під час опису майна та передбачену законом можливість передати арештоване майно не лише боржнику, але й третім особам, суд вважає, що дії приватного виконавця щодо передачі нерухомого майна боржника на зберігання директору Приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот», попри його фактичну відсутність при описі майна, відповідають вимогам закону.

Вказане надає можливість достовірно ідентифікувати особу, яка призначена зберігачем описаного майна, та відсутність паспортних даних цієї особи в постанові про опис та арешт майна не свідчить про наявність підстав для скасування такої постанови чи порушення прав боржника.

Крім того, у вказаній постанові міститься попередження зберігача майна про кримінальну та матеріальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна. Отримання постанови підтверджується матеріалами справи та не оспорюються боржником.

Серед іншого, скаржник зазначив про те, що у спірній постанові відсутня відмітка про роз`яснення зберігачеві майна його обов`язків із збереження майна, не зазначено стану майна в контексті встановлення заборони погіршення стану майна та не встановлено строк дії встановлених обмежень у користуванні.

Проаналізувавши зміст оскаржуваної постанови, судом встановлено, що у пункті 2 її постановляючої частини зазначено про встановлення обмеження користування майном у виді заборони відчужувати, погіршувати стан, знищувати майно.

Наведене дає підстави вважати, що зберігачу майна повідомлено про обов`язок із збереження майна.

Суд враховує, що встановивши певні обмеження, приватний виконавець не визначив їх строк.

В аспекті викладеного суд звертається до вищевикладеної правової позиції Верховного Суду про те, що накладення арешту на майно боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Сам по собі арешт майна боржника ще не означає обов`язковості його (майна) вилучення, реалізації або передачі стягувачу, оскільки у разі достатності для виконання рішення суду коштів боржника, які знаходяться на його рахунках або отримані від реалізації іншого майна, арешти з майна боржника знімаються.

Відтак, не зазначення приватним виконавцем у постанові про опис та арешт майна боржника строку обмежень слід трактувати так, що встановлені обмеження користування спрямовані на попередження погіршення якостей описаного та арештованого майна на строк до зняття арешту у зв`язку з виконанням боржником рішення суду або реалізації описаного та арештованого майна.

Суд відзначає, що за приписами частин 1 3 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

За таких обставин боржник сам має бути зацікавлений у збереженні майна. При цьому зі змісту спірної постанови вбачається, що заборона стосується виключно відчуження, погіршення стану, знищення майна. Використання арештованого майна за призначенням за умови, що таке використання не призведе до погіршення стану майна приватним виконавцем не заборонено.

З огляду на наведене та беручи до уваги спрямованість дій приватного виконавця на виконання судового рішення, яке набрало законної сили, з метою захисту та реалізації прав стягувача, а також те, що ці дії було вчинено виконавцем з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», суд дійшов висновку про правомірність дій та рішень приватного виконавця при примусовому виконанні наказу, виданого 01.12.2025 Господарським судом міста Києва у цій справі, що відповідно до частини 3 статті 343 Господарського процесуального кодексу України є підставою для постановлення судом ухвали про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись статтями 234, 235, 339-1, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні скарги Приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» на дії приватного виконавця у справі № 910/6532/25 відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені статтями 254 - 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано 16.04.2026.

Суддя Т.П. Капцова