УХВАЛА

м. Київ

22.04.2026Справа № 910/8433/25

За заявою Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд"

про розстрочення виконання рішення господарського суду міста Києва від 12.11.2025 року

в справі № 910/8433/25

за позовом Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

до Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд"

про стягнення 17 864 091,78 грн.,

Суддя Ломака В.С.

Секретар судового засідання Видиш А.В.

За участі представників сторін:

від позивача: Павлов Р.В. (у порядку самопредставництва);

від відповідача: Авласенко Ю.А. за довіреністю від 26.12.2025 року № 056/02-2020.

ВСТАНОВИВ:

Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - позивач, Департамент) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" (далі - відповідач, Підприємство) про стягнення 12 495 244,61 грн. безпідставно збереженого пайового внеску на створення соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва, розрахованого позивачем на підставі технічної документації щодо будівництва та введення в експлуатацію об`єкта, розташованого за адресою: місто Київ, вулиця Володимира Качали (Качалова), будинок 40, у Солом`янському районі міста Києва, а також 1 120 464,00 грн. 3 % річних та 4 248 383,17 грн. інфляційних втрат, нарахованих внаслідок несвоєчасного проведення розрахунків.

Рішенням від 12.11.2025 року в справі № 910/8433/25, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2026 року, господарський суд міста Києва задовольнив позов Департаменту та стягнув з Підприємства на бюджетний рахунок бюджету розвитку спеціального фонду міського бюджету міста Києва 12 495 244,61 грн. безпідставно збережених грошових коштів пайової участі, 1 120 464,00 грн. 3 % річних та 4 248 383,17 грн. інфляційних втрат. Крім того, суд стягнув з Підприємства на користь Департаменту 214 369,10 грн. судового збору.

24.03.2026 року на виконання вказаного рішення господарський суд міста Києва видав відповідні накази.

14.04.2026 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла заява Підприємства від 08.04.2026 року № 056/02-471, в якій останнє просило суд розстрочити виконання рішення господарського суду міста Києва від 12.11.2025 року в справі № 910/8433/25 шляхом щомісячного ануїтетного погашення відповідачем (всього 14 платежів) суми боргу в розмірі 1 291 318,00 грн. протягом липня 2026 року - грудня 2029 року.

В обґрунтування поданої заяви Підприємство посилалося на відсутність в нього фінансової можливості виконати рішення суду та сплатити присуджену до стягнення з нього суму заборгованості. Відповідач також вказував, що виконання означеного судового рішення в примусовому порядку призведе до накладення арешту на банківські рахунки Підприємства (засновником та власником якого є територіальна громада міста Києва), що зумовить зупинку нормального функціонування та діяльності цієї юридичної особи, яку віднесено до об`єктів критичної інфраструктури, та неможливість виконання нею статутних завдань і виплати заробітної плати працівникам.

Ухвалою від 15.04.2026 року господарський суд міста Києва призначив розгляд вищенаведеної заяви Підприємства в судовому засіданні на 22.04.2026 року.

21.04.2026 року через систему "Електронний суд" надійшли письмові пояснення Департаменту від 21.04.2026 року, в яких останній не заперечував проти розстрочення виконання рішення господарського суду міста Києва від 12.11.2025 року в справі № 910/8433/25 в межах строку, встановленого частиною 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 22.04.2026 року представник Підприємства надав пояснення по суті поданої заяви, просив суд її задовольнити та розстрочити виконання рішення господарського суду міста Києва від 12.11.2025 року в справі № 910/8433/25 згідно із запропонованим відповідачем графіком.

Представник Департаменту просив суд розглянути подану Підприємством заяву від 08.04.2026 року № 056/02-471 з урахуванням письмових пояснень позивача від 21.04.2026 року.

Розглянувши подану Підприємством заяву про розстрочення виконання рішення від 08.04.2026 року № 056/02-471, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких вона ґрунтується, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, господарський суд міста Києва встановив таке.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За умовами статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року № 18-рп/2012).

Згідно з частинами 1-3 статті 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Частиною 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Підставою для відстрочення, розстрочення, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, в основу судового акту про надання розстрочення або відстрочення виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання.

Господарським процесуальним кодексом України не визначено вичерпного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв`язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини і за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право, зокрема, відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Підставами для задоволення заяви про відстрочку, розстрочку виконання рішення можуть бути обставини, якими його виконання ускладнюється чи видається неможливим.

Відстрочка або розстрочка виконання рішення, ухвали, постанови, зміна способу та порядку їх виконання допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання розстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 року в справі "Чижов проти України" зазначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У зв`язку з тим, що розстрочка продовжує період відновлення порушеного права стягувача, при її наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку продовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання розстрочення виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка чи розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30.11.2022 року в справі № 904/5819/20, від 20.10.2022 року в справі № 910/3782/21, від 07.07.2021 року в справі № 916/2620/20, від 04.12.2019 року в справі № 917/2101/17, від 18.11.2019 року в справі № 902/761/18, від 23.10.2019 року в справі № 917/1307/18 та інших.

Обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

До заяви про розстрочення виконання рішення повинні додаватися докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи ускладнення виконання рішення суду.

На підтвердження наведених у заяві від 08.04.2026 року № 056/02-471 обставин відповідач долучив банківські виписки з його рахунків та доповідну записку головного бухгалтера Підприємства від 08.04.2026 року № 08/04-26 про залишок коштів на рахунках боржника, відкритих в АТ "Приват Банк" (9 616,32 грн.) та в АТ "Ощадбанк" (678,15 грн., 826,72 грн., 102,82 грн.), а також про розмір щомісячних обов`язкових виплат Підприємства (за березень 2026 року) на заробітну плату в розмірі 417 839,33 грн., сплату податкових платежів у сумі 297 857,94 грн. та податку на землю у розмірі 255 756,59 грн.

Проте, Підприємство жодним чином не довело відсутності грошових коштів у касі юридичної особи та рахунках відповідача в інших фінансових установах у сумі, необхідній для виконання рішення. Матеріали справи не містять й належних доказів відсутності у Підприємства майна, на яке можливо було б звернути стягнення, чи доказів існування реальної загрози банкрутства відповідача внаслідок невідкладного виконання рішення суду в справі № 910/8433/25.

За таких обставин, суд не приймає до уваги посилання відповідача на скрутне фінансове становище та потенційну неможливість виплати заробітної плати та виконання податкових зобов`язань, адже відповідні обставини, крім іншого, не є винятковими у розумінні положень статті 331 Господарського процесуального кодексу України.

Надання розстрочки виконання рішення є заходом, який має застосовуватись лише за наявності поважних причин та при найменшій шкоді кредитору. При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції (рішення у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії", заява № 22774/93, п. 74, ЄСПЛ 1999-V).

З огляду на викладене суд додатково звертає увагу на те, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (частина 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи означені імперативні законодавчі приписи, а також зважаючи на дату ухвалення господарським судом міста Києва рішення у даній справі - 12.11.2025 року, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви Підприємства про розстрочення виконання цього рішення шляхом щомісячного ануїтетного погашення відповідачем суми боргу протягом липня 2026 року - грудня 2029 року (тобто виконання означеного судового рішення протягом більше 4-х років з дня його ухвалення).

Інші посилання Підприємства, викладені у заяві від 08.04.2026 року № 056/02-471, також не підтверджують існування виключних обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, з якими закон пов`язує можливість розстрочення виконання судового рішення.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що заявником всупереч приписів частини 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України не надано беззаперечних і неспростовних доказів неможливості чи утруднення на даний час виконання рішення суду, відсутності коштів, майна та винятковості випадку, з наявністю якого процесуальний закон пов`язує можливість надання розстрочення виконання судового рішення, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви Підприємства про розстрочення виконання рішення господарського суду міста Києва від 12.11.2025 року в справі № 910/8433/25.

Керуючись ст. ст. 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" від 08.04.2026 року № 056/02-471 про розстрочення виконання рішення господарського суду міста Києва від 12.11.2025 року в справі № 910/8433/25 відмовити.

2. Згідно з приписами статті 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення (22.04.2026 року) та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її складання.

Повний текст ухвали складено та підписано 23.04.2026 року.

Суддя В.С. Ломака