РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.04.2026Справа № 910/12027/25

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого судді Князькова В.В. за участю секретаря судового засідання Ліпіної В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО"

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "УКРЕНЕРГО"

про визнання недійсними пунктів актів та стягнення 66 091 372,81 грн

За участю представників сторін:

від позивача: Лозовицький М.С.

від відповідача: Остапенко С.Л.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом д Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "УКРЕНЕРГО" про визнання недійсним пункту 2 акту №ППБ_02_2024_07_0424 від 31.07.2024 купівлі-продажу балансуючої електричної енергії за період з 01.07.2024 по 31.07.2024 в частині зарахування зустрічних однорідних вимог в сумі 20 062 026,35 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що частина зобов`язань позивача була визначена відповідачем із порушенням Правил ринку на дату вчинення зарахування зустрічних однорідних вимог, така сума є спірною (20 062 026,35 грн), а тому не може бути предметом одностороннього правочину за Актом від 31.07.2025. Натомість, безспірною є сума зарахування зустрічних однорідних вимог в сумі 22 209 366,13 грн.

Ухвалою від 26.09.2025 відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 29.10.2026.

14.10.2025 відповідачем подано відзив на позов, в якому проти задоволення позовних вимог. Відповідачем наголошено, що незалежно від того, чи система в дефіциті або профіциті в інтервалі ОРЧ, ОСП може активувати балансуючу електричну енергію як на завантаження, так і на розвантаження з метою врегулювання системних обмежень, у тому числі відповідно до вимог системи до резервів (п. 4.18.8. розділу IV Правил ринку). У разі акцепту пропозиції на балансуючу електричну енергію з метою врегулювання небалансу електричної енергії, спричиненого системними обмеженнями або обмеженнями на перетинах, що виникли після подання остаточних повідомлень імпорту/експорту, або іншими обмеженнями по режиму роботи, ОСП маркує такий акцепт (акцепт з поміткою) та повідомляє відповідного ППБ про таку помітку. Пропозиції, що акцептовані з поміткою, не використовуються в розрахунках маржинальної ціни балансуючої електричної енергії (п. 4.19.1. розділу IV Правил ринку). Сформована ОСП ціна на рівні ціни РДН (ринок «на добу наперед»), відповідає вимогам Правил ринку, є обґрунтованою. Також відповідач стверджував, що позивачем не обрано належний спосіб захисту, зокрема, у позовній заяві позивач не зазначив, у чому саме виявилися порушення його прав проведенням неттінгу у період липень-жовтень 2024 року. Сама лише незгода із сумою проведеного зарахування не свідчить про порушення прав позивача.

21.10.2025 позивачем подано відповідь на відзив.

29.10.2026 судом було оголошено перерву у судовому засіданні до 26.11.2026.

14.11.2026 позивачем подано заяву про зміну предмету позову, в якій останній просив суд визнати недійсним пункт 2 актів купівлі-продажу балансуючої електричної енергії за договором № 0424-04013 від 27.05.2019 в частині зарахування зустрічних однорідних вимог: в сумі 20 062 026,35 грн за актом №ППБ_02_2024_07_0424 від 31.07.2024; в сумі 49 985 580,44 грн за актом №ППБ_02_2024_08_0424 від 31.08.2024; в сумі 52 256 660,52 грн за актом №ППБ_02_2024_09_0424 від 30.09.2024; в сумі 109 773 873,12 грн за актом №ППБ_02_2024_10_0424 від 31.10.2024 та стягнути заборгованість за договором № 0424-04013 від 27.05.2019 за балансуючу електричну енергію за період липень-жовтень 2024 року в розмірі 66 091 372,81 грн.

26.11.2026 судом було продовжено строк підготовчого провадження на 30 календарних днів та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 24.12.2025.

24.12.2025 судом було прийнято як таку, що відповідає приписам ст.46 Господарського процесуального кодексу України заяву позивача про зміну предмету позову та оголошено перерву у судовому засіданні до 28.01.2026.

06.01.2026 відповідачем було подано заперечення з приводу заяви позивача про зміну предмету позову.

21.01.2026 представником відповідача було подано заяву про залучення до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору НКРЕКП.

У судовому засіданні 28.01.2026 судом було розглянуто вказану заяву відповідача та відмовлено в її задоволенні виходячи з такого.

За приписами ч.2 ст.50 Господарського процесуального кодексу України якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з`ясовувати, чи буде у зв`язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому.

Наразі, судом враховано, що предметом позовних вимог є вимоги про визнання недійсними пунктів актів купівлі-продажу балансуючої електричної енергії за договором № 0424-04013 від 27.05.2019 в частині зарахування зустрічних однорідних вимог та стягнення заборгованості за договором № 0424-04013 від 27.05.2019 за балансуючу електричну енергію за період липень-жовтень 2024 року, а отже, внаслідок ухвалення рішення по справі у НКРЕКП не виникнення жодних нових прав та обов`язків та не буде змінено вже існуючих. До того ж, суд зауважує, що вирішення спору між позивачем та відповідачем ніяким чином не вплине здійснення НКРЕКП регуляторної діяльності та прийняття останнім відповідних актів.

З огляду на заявлення у судовому засіданні 28.01.2026 відповідачем клопотання про призначення судової експертизи, підготовче засідання було відкладено на 25.02.2026.

25.02.2026 судом було відкладено підготовче засідання на 25.03.2026.

У судовому засіданні 25.03.2026 судом суд, розглянувши клопотання відповідача про призначення судової експертизи від 28.01.2026, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для його задоволення, скільки питання, які наведено заявником фактично не стосуються обставин справи, що підлягають встановленню, а обмежуються питаннями застосування законодавства та відповідності дій відповідача вимогам Правил ринку.

Судом наголошено, що судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Крім того, призначення експертизи є правом, а не обов`язком суду. При цьому, питання призначення експертизи вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням предмета, підстав позову та обставин справи.

Аналогічні висновки Верховного Суду містяться у постанові від 13.1.2025 по справі №906/161/23.

Проте, виходячи з предмету та підстав позовних вимог, з огляду на обставини, що входять до предмету доказування у справі, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для призначення по справі судової експертизи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для ухвалення обгрунтованого та справедливого рішення у справі.

25.03.2026 судом було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 22.04.2026.

22.04.2026 представником позивача було надано усні пояснення по суті спору, згідно яких позов підтримано в повному обсязі.

Представником відповідача проти задоволення позову заперечено.

В судовому засіданні 22.04.2026 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України підписано вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 2 статті 68 Закону України «Про ринок електричної енергії» виробники зобов`язані надавати послуги з балансування в обсягах та випадках, визначених цим Законом та Правилами ринку. Надавати послуги з балансування мають право також споживачі у порядку, визначеному Правилами ринку. Типовий договір про участь у балансуючому ринку затверджується Регулятором.

27.05.2019 Приватним акціонерним товариством «НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «УКРЕНЕРГО», як оператор системи передачі (ОСП) було повідомлено про акцептування заяви Акціонерного товариства «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО», як постачальника послуг балансування (ППБ) про приєднання до умов Типового договору про участь у балансуючому ринку та долучено до реєстру постачальників послуг з балансування, ідентифікатор договору № 0424-04013 (далі - договір).

Відповідно до пункту 1.2. договору ППБ зобов`язується надавати балансуючу електричну енергію на завантаження або розвантаження для здійснення ОСП балансування об`єднаної енергетичної системи України. ОСП зобов`язується продавати балансуючу електричну енергію ППБ або купувати балансуючу електричну енергію у ППБ та отримувати оплату за продану ППБ балансуючу електричну енергію або сплачувати кошти за куплену балансуючу електричну енергію у ППБ відповідно до умов цього Договору та Правил ринку.

Відповідно до пункту 2.1 договору загальна вартість цього договору складається із суми придбаних та проданих обсягів електричної енергії на балансуючому ринку протягом дії цього договору та відповідно до умов цього договору. За підсумками місяця визначаються індикативні величини: середньозважені ціни балансуючої електричної енергії на завантаження та розвантаження за розрахунковий місяць (грн/МВттод з точністю до дев`яти знаків після коми), які розраховуються шляхом ділення вартості балансуючої електричної енергії на завантаження і розвантаження на загальний обсяг балансуючої електричної енергії на завантаження і розвантаження відповідно. Розрахунок ціни купівлі-продажу електричної енергії визначається відповідно до Правил ринку (пункт 2.2 Договору).

Відповідно, обсяг електричної енергії, купленої-проданої на балансуючому ринку, визначається на підставі алгоритмів, передбачених Правилами ринку (пункт 3.2 договору).

Згідно з пунктом 4.1 договору формування ОСП декадних звітів ППБ, місячних звітів ППБ, забезпечення ППБ коштів на рахунку ескроу ППБ відповідно до них, формування актів та списання ОСП коштів з рахунків ескроу ППБ на поточний рахунок із спеціальним режимом використання ОСП здійснюються відповідно до процедур та у строки, визначені Правилами ринку та цим договором.

Якщо ППБ має заперечення до інформації, що міститься у первинному документі, то він зобов`язаний повідомити про це ОСП протягом двох робочих днів з дня його виставлення. Наявність заперечень ППБ не є підставою для несвоєчасного забезпечення ППБ наявності коштів на рахунку ескроу (пункт 4.2 договору).

Відповідно до пункту 4.3 договору ОСП формує та направляє Акт купівлі-продажу до ППБ не пізніше 13 календарного дня місяця, наступного за розрахунковим.

Підписання Акта відбувається в електронній формі (за допомогою системи, яка забезпечує функціонування електронного документообігу з накладанням КЕП (за винятком випадків, коли використання електронного підпису прямо заборонено Законом), що забезпечує юридично значимий електронний документообіг між Сторонами та розміщений у мережі Інтернет.

Сторонами має бути забезпечена можливість здійснення електронного документообігу шляхом реєстрації у системі, яка забезпечує функціонування електронного документообігу.

ППБ протягом двох робочих днів з дня направлення ОСП до ППБ Акта розглядає та повертає ОСП один примірник Акта, підписаного зі своєї сторони.

Акт повинен бути підписаний Сторонами в один і той самий спосіб.

У разі незгоди із розрахунками ОСП відповідно до Акта ППБ протягом двох робочих днів надсилає ОСП обґрунтовані зауваження щодо цього Акта та ініціює спір відповідно до норм чинного законодавства. До вирішення спору обсяг та вартість електричної енергії визначається за даними, зазначеними в Акті.

Якщо ППБ протягом двох робочих днів з дня направлення ОСП до ППБ Акта не ініціював спір та не направив до ОСП підписаний зі сторони ППБ примірник Акта, то такий Акт вважається підписаним ППБ.

Урегулювання Сторонами взаємних зобов`язань здійснюється згідно з чинним законодавством України, із застосуванням неттінгу виключно шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. Згода Сторін на застосування неттінгу виражається шляхом укладання цього Договору.

Не допускається припинення взаємних зобов`язань шляхом застосування неттінгу у випадку:

1) виникнення зобов`язань щодо купівлі або продажу балансуючої електричної енергії в різних розрахункових місяцях;

2) наявності у ППБ заборони або обмеження на застосування неттінгу, відповідно до законодавства або судового рішення (пункт 4.4 договору).

Відповідно до пункту 1.1.2 глави 1 розділу І Правил ринку, платіжний документ - рахунок, сформований адміністратором розрахунків учаснику ринку щодо оплати ним або адміністратором розрахунків своїх фінансових зобов`язань, що виникли в результаті участі на ринку електричної енергії такого учасника ринку.

ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» є оператором системи передачі, на якого також покладені функції адміністратора розрахунків (АР). Як вбачається зі змісту пункту 1.11.1 Правил ринку за допомогою системи управління ринком здійснюється управління всіма процесами, зокрема, виконанням необхідних розрахунків, реєстрацією ринкових даних і результатів.

Учасники ринку використовують у своїй діяльності систему управління ринком (Market management system (MMS) через мережу Інтернет. Адміністратор ринку, зі своєї сторони, надає кожному учаснику ринку через його персональний кабінет доступ до записів даних розрахунків, що створив АР щодо цього учасника ринку, відповідно до інструкції з користування системою управління ринком. Відповідно до п. 1.1.2 глави 1 розділу І Правил, система управління ринком (СУР) - програмно- інформаційний комплекс, що складається з окремих систем та підсистем, які забезпечують автоматичне управління даними та процесами, а також виконання розрахунків, передбачених цими Правилами, з урахуванням інтеграції з іншими програмно-інформаційними комплексами, які забезпечують необхідні функції.

За змістом пункту 5.28.1 Правил ринку щодекадні звіти про розрахунки та щомісячні звіти про розрахунки формуються та надаються через систему управління ринком кожному ППБ та СВБ.

Пунктом 7.7.1. Правил ринку визначено, що для забезпечення розрахунків з учасниками ринку, АР формує три декадні звіти та один місячний звіт для кожного розрахункового місяця. Декадні звіти відповідним учасникам ринку формуються АР на четвертий робочий день після останнього дня цієї декади.

Місячні звіти відповідним учасникам ринку формуються АР на одинадцятий день місяця, наступного за розрахунковим місяцем.

Відповідно до пункту 7.7.4. Правил ринку оплата платіжного документа з банківського рахунку АР на банківський рахунок учасника ринку здійснюється протягом чотирьох робочих днів з дати направлення рахунка.

Так, протягом липня-жовтня 2024 року сторонами здійснювалась купівля-продаж балансуючої електричної енергії за договором.

На виконання умов договору та Правил ринку ОСП надіслано, а ППБ отримано в електронному вигляді декадні та місячний звіти щодо купівлі-продажу балансуючої електроенергії в липні-жовтні 2024 року.

Згідно з пунктом 4.3. договору ППБ надіслані ОСП заперечення до декадних звітів:

- 17.07.2024 до декадного звіту за період 01.07.2024-10.07.2024;

- 26.07.2024 до декадного звіту за період 11.07.2024-20.07.2024;

- 08.08.2024 до декадного звіту за період 21.07.2024-31.07.2024;

- 27.08.2024 до декадного звіту за період 11.08.2024-20.08.2024;

- 05.09.2024 до декадного звіту за період 21.08.2024-31.08.2024;

- 17.09.2024 до декадного звіту за період 01.09.2024-10.09.2024;

- 27.09.2024 до декадного звіту за період 11.09.2024-20.09.2024;

- 07.10.2024 до декадного звіту за період 21.09.2024-30.09.2024;

- 16.10.2024 до декадного звіту за період 01.10.2024-10.10.2024;

- 25.10.2024 до декадного звіту за період 11.10.2024-20.10.2024;

- 08.11.2024 до декадного звіту за період 21.10.2024-31.10.2024.

Надалі, АТ «ДТЕК Західенерго» отримано від ПрАТ «НЕК «Укренерго» 13.08.2024 Акт №ППБ_02_2024_07_0424 від 31.07.2024 купівлі-продажу балансуючої електричної енергії за період з 01.07.2024 по 31.07.2024, 13.09.2024 Акт №ППБ_02_2024_08_0424 від 31.08.2024 за період з 01.08.2024 по 31.08.2024, 13.10.2024 Акт №ППБ_02_2024_09_0424 від 30.09.2024 за період з 01.09.2024 по 30.09.2024 та 12.10.2024 Акт №ППБ_02_2024_10_0424 від 31.10.2024 за період з 01.10.2024 по 31.10.2024.

Пунктом 2 вказаних Актів передбачено припинення взаємних зобов`язань сторонами шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог відповідно до умов договору та на підставі статті 601 Цивільного кодексу України та статті 203 Господарського кодексу України.

АТ «ДТЕК Західенерго», звертаючись із позовом до суду, просить визнати недійсним пункт 2 Акту №ППБ_02_2024_07_0424 від 31.07.2024 в частині зарахування зустрічних однорідних вимог в сумі 20 062 026,35 грн, пункт 2 Акту №ППБ_02_2024_08_0424 від 31.08.2024 в частині зарахування зустрічних однорідних вимог в сумі 49 985 580,44 грн, пункт 2 Акту №ППБ_02_2024_09_0424 від 30.09.2024 в частині зарахування зустрічних однорідних вимог в сумі 52 256 660,52 грн та пункт 2 Акту №ППБ_02_2024_10_0424 від 31.10.2024 в частині зарахування зустрічних однорідних вимог в сумі 109 773 873,12 грн, посилаючись на невідповідність ознакам безспірності таких вимог.

Доводи позивача ґрунтуються на тому, що ПрАТ «НЕК «Укренерго» порушений порядок визначення ціни балансуючої електроенергії, встановлений Правилами ринку, а саме ОСП не маркував в Системі управління ринком акцептовані пропозиції ППБ, як такі, що відбулись по системних обмеженнях, а отже у момент отримання ППБ диспетчерських команд на розвантаження, ОСП акцептував їх як такі, що не марковані поміткою, отже відпуск здійснювався за маржинальними цінами сформованими для балансуючої електричної енергії на розвантаження.

Як наслідок недійсності пунктів 2 правочинів про зарахування зустрічних однорідних вимог, АТ «ДТЕК Західенерго» також заявлено до стягнення з відповідача 66 091 372,81 грн, як різниці, що виникла між вартістю електроенергії протиправно визначеною ОСП (ціна за Мвт*г формувалась на основі ціни на РДН, як за команди по системних обмеженнях) та дійсною вартістю (ціна за Мвт*г мала формуватись, як за команди на БР не по системних обмеженнях).

ПрАТ «НЕК «Укренерго», заперечуючи позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що незалежно від того, чи система в дефіциті або профіциті в інтервалі ОРЧ, ОСП може активувати балансуючу електричну енергію як на завантаження, так і на розвантаження з метою врегулювання системних обмежень, у тому числі відповідно до вимог системи до резервів (п. 4.18.8. розділу IV Правил ринку). У разі акцепту пропозиції на балансуючу електричну енергію з метою врегулювання небалансу електричної енергії, спричиненого системними обмеженнями або обмеженнями на перетинах, що виникли після подання остаточних повідомлень імпорту/експорту, або іншими обмеженнями по режиму роботи, ОСП маркує такий акцепт (акцепт з поміткою) та повідомляє відповідного ППБ про таку помітку. Пропозиції, що акцептовані з поміткою, не використовуються в розрахунках маржинальної ціни балансуючої електричної енергії (п. 4.19.1. розділу IV Правил ринку). Сформована ОСП ціна на рівні ціни РДН (ринок «на добу наперед»), відповідає вимогам Правил ринку, є обґрунтованою.

Також відповідач стверджував, що позивачем не обрано належний спосіб захисту, зокрема, у позовній заяві позивач не зазначив, у чому саме виявилися порушення його прав проведенням неттінгу у період липень-жовтень 2024 року. Сама лише незгода із сумою проведеного зарахування не свідчить про порушення прав позивача.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд дійшов висновку про наступне.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Отже, заява сторони договору може вважатися одностороннім правочином, у випадку, якщо воно породжує, змінює чи припиняє права та обов`язки обох сторін договору.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені положеннями статті 203 Цивільного кодексу України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Разом з тим, відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі № 911/2768/20, від 30.06.2021 у справі № 910/3140/19.

У той же час, недодержання особою при вчиненні правочину (в т.ч. одностороннього) наведених вимог є правовою підставою для визнання його недійсним в силу приписів статті 215 Цивільного кодексу України в судовому порядку.

Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Статтею 217 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Судом врахований той факт, що 28.08.2025 Господарський кодекс України втратив чинність, водночас, відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Закріплений у наведеній нормі принцип незворотності дії закону та інших нормативно-правових актів у часі (lex ad praeterian non valet) полягає в тому, що дія їх не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання ними чинності, за винятком випадку коли закон або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював і Конституційний Суд України. Зокрема, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З огляду на вказане, беручи до уваги, що спірні правовідносини виникли до 28.08.2025, суд дійшов висновку про регламентування спірних правовідносин приписами Господарського кодексу України.

Згідно з частиною 3 статті 203 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Аналогічні положення закріплені також у статті 601 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідно до частини 5 статті 202 Цивільного кодексу України до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Отже, виходячи із положень статей 202 та 601 ЦК України, пункт 2 спірних Актів №ППБ_02_2024_07_0424 від 31.07.2024 купівлі-продажу балансуючої електричної енергії за період з 01.07.2024 по 31.07.2024, №ППБ_02_2024_08_0424 від 31.08.2024 за період з 01.08.2024 по 31.08.2024, Акт №ППБ_02_2024_09_0424 від 30.09.2024 за період з 01.09.2024 по 30.09.2024 та №ППБ_02_2024_10_0424 від 31.10.2024 за період з 01.10.2024 по 31.10.2024 скеровані відповідачем позивачу, за своєю правовою природою є односторонніми правочинами, направленими на припинення взаємних грошових зобов`язань сторін у справі.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні - є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам (стаття 601 ЦК України):

- бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Такий правовий висновок, зокрема, сформовано в пункті 65 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 зі справи № 914/3217/16, пункті 8.8 постанови від 14.04.2026 Верховного Суду по справі №907/248/25).

Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.03.2024 у справі № 191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 902/1076/24, від 09.08.2024 у справі № 127/22428/21, постанов Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі № 753/11009/19, від 27.07.2021 у справі № 585/2836/16-ц, в яких означено, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.

Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, які складають предмети взаємних зобов`язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов`язані з виконанням.

Умова щодо безспірності вимог, які зараховуються, а саме: відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, не передбачена чинним законодавством, зокрема статтею 203 Господарського кодексу України, статтею 601 Цивільного кодексу України, але випливає із тлумачення змісту визначених законом вимог і застосовується судами відповідно до усталеної правової позиції, викладеної у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 910/21652/17, від 11.09.2018 у справі № 910/21648/17, від 11.10.2018 у справі № 910/23246/17, від 15.08.2019 у справі № 910/21683/17, від 11.09.2019 у справі № 910/21566/17, від 25.09.2019 у справі № 910/21645/17, від 01.10.2019 у справі № 910/12968/17, від 05.11.2019 у справі № 914/2326/18.

У постановах від 28.02.2018 зі справи №910/4312/17, від 04.07.2018 зі справи №910/16430/16, від 05.07.2018 зі справи №914/3013/16, від 19.07.2018 зі справи №910/14503/16, від 26.09.2018 зі справи №910/20105/17, від 04.04.2019 зі справи №918/329/18 Верховний Суд зазначає, що зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявила одна зі сторін у зобов`язанні, здійснюється в силу положень статті 601 ЦК України та не пов`язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною. Якщо інша сторона не погоджується з проведенням зарахування, вона вправі на підставі статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 22.01.2021 зі справи № 910/11116/19 уточнив висновки Верховного Суду щодо застосування норм права (статей 601, 602 Цивільного кодексу України).

За дотримання умов, передбачених статтею 601 Цивільного кодексу України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 Цивільного кодексу України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним.

Заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог.

У пункті 8.3. постанови Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №910/4503/20 зазначено, що для правильного вирішення спору зі справи судам необхідно як встановити факт наявності між сторонами спору щодо вимог, які були погашені (припинені) оскаржуваним зарахуванням, так і перевірити, чи існувала зарахована заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено стороною при зарахуванні.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України).

За приписами частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Законом або договором може бути встановлено, що окремі умови договорів визначаються відповідно до типових умов договорів (типових договорів) та примірних договорів певного виду. Кабінет Міністрів України, органи державної влади, уповноважені Кабінетом Міністрів України або законом, можуть рекомендувати орієнтовні умови договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори. Сторони не можуть відступати від змісту типових умов договорів (типових договорів), але мають право конкретизувати їх. Сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст (частина 1 статті 630 Цивільного кодексу України).

Як вказано судом вище, 27.05.2019 Акціонерне товариство «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» , як постачальника послуг балансування, приєднався до умов Типового договору про участь у балансуючому ринку.

Приписами статті 632 Цивільного кодексу України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Так, умовами пункту 2.1 договору сторонами було погоджено, що загальна вартість цього договору складається із суми придбаних та проданих обсягів електричної енергії на балансуючому ринку протягом дії цього договору та відповідно до умов цього договору. За підсумками місяця визначаються індикативні величини: середньозважені ціни балансуючої електричної енергії на завантаження та розвантаження за розрахунковий місяць (грн/МВттод з точністю до дев`яти знаків після коми), які розраховуються шляхом ділення вартості балансуючої електричної енергії на завантаження і розвантаження на загальний обсяг балансуючої електричної енергії на завантаження і розвантаження відповідно. Розрахунок ціни купівлі-продажу електричної енергії визначається відповідно до Правил ринку (пункт 2.2 договору).

Пунктами 5.13.1-5.13.2 Правил ринку, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №307 (у редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачено, що відповідно до пункту 4.19.1 глави 4.19 розділу IV цих Правил балансуючий ринок генерує основані на ОРЧ диспетчерські команди для одиниць надання послуг з балансування (у МВт) та основані на ОРЧ маржинальні ціни балансуючої енергії (у грн/МВт·год), що використовуються для розрахунків за балансуючу електричну енергію, включаючи активацію балансуючої електричної енергії в реальному часі одиницями надання послуг з балансування відповідно до їх остаточних повідомлень про фізичний відбір/відпуск (у МВт·год за розрахунковий період).

Основані на ОРЧ маржинальні ціни балансуючої електричної енергії визначаються в кожній зоні для кожної ОРЧ як:

1) найбільша ціна пропозиції на балансуючу електричну енергію на завантаження, що активується, за наявності дефіциту в зоні системи, тобто коли сума електричної енергії у прийнятих пропозиціях на балансуючу електричну енергію на збільшення відпуску (або для зменшення відбору електричної енергії) в зоні більше суми електричної енергії у прийнятих пропозиціях на балансуючу електричну енергію на зменшення відпуску (або для збільшення відбору електричної енергії) в цій же зоні. Ця ціна є маржинальною ціною балансуючої електричної енергії на завантаження;

2) найменша ціна пропозиції на балансуючу електричну енергію на розвантаження, що активується, за наявності профіциту в зоні системи, тобто коли сума електричної енергії прийнятих пропозицій на балансуючу електричну енергію на збільшення відпуску (або для зменшення відбору електричної енергії) в зоні менше суми електричної енергії прийнятих пропозицій на балансуючу електричну енергію на зменшення відпуску (або для збільшення відбору електричної енергії) в цій же зоні. Ця ціна є маржинальною ціною балансуючої електричної енергії на розвантаження;

3) якщо система в зоні не перебуває ані в дефіциті, ані в профіциті, тобто коли сума кількості електричної енергії у прийнятих пропозиціях на балансуючу електричну енергію на збільшення відпуску (або для зменшення відбору електричної енергії) в зоні дорівнює сумі електричної енергії у прийнятих пропозиціях на балансуючу електричну енергію на зменшення відпуску (або для збільшення відбору електричної енергії) в цій же зоні, або якщо всі активовані пропозиції на балансуючу електричну енергію позначені як такі, що вирішують обмеження системи в зоні, тоді маржинальна ціна балансуючої електричної енергії цієї ОРЧ буде обчислюватись на основі ціни РДН визначеної за результатом торгів на цей розрахунковий період, або у разі якщо торги на РДН на цей розрахунковий період не відбулись - на основі від середньозваженого значення ціни РДН за попередні 30 днів.

Відповідно до пункту 1.11.1-1.11.3 за допомогою СУР здійснюється управління процесами, зокрема проведенням необхідних розрахунків, реєстрацією ринкових даних і результатів діяльності на ринку електричної енергії згідно з цими Правилами. СУР забезпечує: 1) прогнозування загального навантаження; 2) проведення аукціонів на придбання ДП; 3) повідомлення результатів аукціонів на ДП; 4) адміністрування графіків виробництва/споживання; 5) подання пропозицій на балансуючу електричну енергію; 6) проведення розрахунків за небаланси електричної енергії; 7) видачу ОСП команд з балансування в режимі реального часу ППБ; 8) проведення розрахунків на ринку (виконання всіх розрахункових процесів), включаючи адміністрування остаточних позицій СВБ та розрахунку розмірів дебетів/кредитів облікових рахунків учасників ринку; 9) обмін інформацією з учасниками ринку і функціонування необхідних баз даних; 10) ведення реєстрів учасників ринку з можливістю зазначення відповідних ролей; 11) інтерфейс і зв`язок з програмним забезпеченням РДН і ВДР, якими управляє ОР; 12) інтерфейс і зв`язок з системою прогнозування виробництва електричної енергії з ВДЕ, що продають електричну енергію гарантованому покупцю за "зеленим" тарифом, що працює в режимі, близькому до реального часу, управління якою здійснює гарантований покупець; 13) інтерфейс з системою диспетчерського управління і збору даних (SCADA); 14) інтерфейс та зв`язок з платформою моніторингу Регулятора; 15) інтерфейс та зв`язок з платформою прозорості ENTSO-E; 16) формування даних для актів купівлі-продажу.

ОСП в якості відповідального оператора системи управління ринком вибирає, встановлює, експлуатує і підтримує систему відповідно до положень цих Правил. Система управління ринком повинна повністю відповідати операціям, передбаченим цими Правилами.

СУР повинна відповідати загальноприйнятим принципам застосовної комерційної практики, бути заснована на сучасних, придатних та надійних інформаційних та комунікаційних технологіях та відповідати вимогам безперебійної роботи, підвищеної надійності та цілісності збереження даних.

Відповідно до пункту 4.3.1 Правил ринку у частині балансуючого ринку ОСП (відповідач) зобов`язаний формувати та видавати ППБ відповідні диспетчерські команди.

Пунктом 4.18.3 Правил ринку визначено, що диспетчерська команда на активацію видається ОСП відповідно до результатів алгоритму розрахунку балансуючого ринку у вигляді акцепту відповідної пропозиції на балансуючу електричну енергію на розвантаження або завантаження. Диспетчерська команда на деактивацію видається ОСП у зворотному до попередньої активації порядку у вигляді припинення відповідного акцепту пропозиції на балансуючу електричну енергію для активації на розвантаження або завантаження. Для забезпечення балансування ОЕС України та недопущення порушення меж операційної безпеки диспетчери НЕК «Укренерго» максимально використовують потужність на розвантаження, перелік якої визначений відповідними пропозиціями на балансуючу енергію в модулі активації платформи ММS.

Також пунктом 4.18.5 Правил ринку встановлено, що команда на заплановану активацію може віддаватися поза ранжиром для вирішення системних обмежень.

Незалежно від того, чи система в дефіциті або профіциті в інтервалі ОРЧ, ОСП може активувати балансуючу електричну енергію як на завантаження, так і на розвантаження з метою врегулювання системних обмежень, у тому числі відповідно до вимог системи до резервів (пункт 4.18.8 Правил ринку).

Згідно з пунктом 4.19.1. Правил ринку в разі акцепту пропозиції на балансуючу електричну енергію з метою врегулювання небалансу електричної енергії, спричиненого системними обмеженнями або обмеженнями на перетинах, що виникли після подання остаточних повідомлень імпорту/експорту, або іншими обмеженнями по режиму роботи, ОСП маркує такий акцепт (акцепт з поміткою) та повідомляє відповідного ППБ про таку помітку. Пропозиції, що акцептовані з поміткою, не використовуються в розрахунках маржинальної ціни балансуючої електричної енергії.

Пропозиція на балансуючу електричну енергію, яка врегульовує та усуває системні обмеження відповідно до правил, встановлених Кодексом системи передачі, є пропозицією на балансуючу електричну енергію, для якої було здійснено акцепт з поміткою (пункт 4.19.2 Правил ринку).

З представлених суду документів вбачається, що 13.08.2024 АТ «ДТЕК Західенерго» отримано від ПрАТ «НЕК «Укренерго» Акт №ППБ_02_2024_07_0424 від 31.07.2024 купівлі-продажу балансуючої електричної енергії за період з 01.07.2024 по 31.07.2024.

За вказаним Актом ППБ отримана балансуюча електроенергія в обсязі 19 649,362 МВт*г на суму 42 271 392,48 грн, ОСП отримана балансуюча електроенергія в обсязі 21 989,883 МВт*г на суму 191 755 175,83 грн.

Вказаний Акт не був підписаний позивачем та 15.08.2024, відповідно до пункту 4.3. договору, на адресу відповідача направлені заперечення до Акту з пропозицією перерахувати вартість обсягів балансуючої енергії з урахуванням вимог Правил ринку, оскільки в годинах, коли ціна акцепту пропозицій ППБ на розвантаження задля врегулювання системних обмежень, формувалась на рівні ціни РДН без попереднього маркування в СУР, тому не може бути прийнята до розрахунку, а зазначена в Акті загальна вартість балансуючої енергії відображена некоректно. 16.08.2024 АТ «ДТЕК Західенерго» направлені доповнення до заперечень до Акту, за якими ППБ заперечив про припинення взаємних зобов`язань за договором.

13.09.2024 АТ «ДТЕК Західенерго» отримано від ПрАТ «НЕК «Укренерго» Акт №ППБ_02_2024_08_0424 від 31.08.2024 купівлі-продажу балансуючої електричної енергії за період з 01.08.2024 по 31.08.2024.

13.09.2024 позивачем направлені заперечення до Акту від 31.08.2024 в частині визначення вартості балансуючої електроенергії, отриманої ОСП задля врегулювання системних обмежень за результатами розрахунків за три декади серпня 2024 року з пропозицією перерахувати вартість обсягів балансуючої енергії з урахуванням вимог Правил ринку. Також, 13.09.2024 АТ «ДТЕК Західенерго» направлені доповнення до заперечень до Акту від 31.08.2024, за якими ППБ заперечив про припинення взаємних зобов`язань за договором на суму зарахування зустрічних однорідних вимог в розмірі 92 207 897,58 грн, оскільки визначення вартості 9978,015 МВт*г, серед акцептованих ОСП пропозицій на розвантаження за серпень 2024, було здійснено відповідачем з порушенням вимог Правил ринку.

13.10.2024 АТ «ДТЕК Західенерго» отримано від ПрАТ «НЕК «Укренерго» Акт №ППБ_02_2024_09_0424 від 30.09.2024 купівлі-продажу балансуючої електричної енергії за період з 01.09.2024 по 30.09.2024.

14.10.2024 позивачем направлені заперечення до Акту від 30.09.2024 в частині визначення вартості балансуючої електроенергії, отриманої ОСП задля врегулювання системних обмежень за результатами розрахунків за три декади вересня 2024 року з пропозицією перерахувати вартість обсягів балансуючої енергії з урахуванням вимог Правил ринку. Також позивач заперечив про припинення взаємних зобов`язань за договором на суму зарахування зустрічних однорідних вимог в розмірі 108 965 834,12 грн, оскільки визначення вартості 9 402,385 МВт*г, серед акцептованих ОСП пропозицій на розвантаження та 434,250 МВт*г на завантаження за вересень 2024, було здійснено Позивачем з порушенням вимог Правил ринку.

12.11.2024 АТ «ДТЕК Західенерго» отримано від ПрАТ «НЕК «Укренерго» Акт №ППБ_02_2024_10_0424 від 31.10.2024 купівлі-продажу балансуючої електричної енергії за період з 01.10.2024 по 31.10.2024.

13.11.2024 позивачем направлені заперечення до Акту від 31.10.2024 в частині визначення вартості балансуючої електроенергії, отриманої ОСП задля врегулювання системних обмежень за результатами розрахунків за три декади вересні 2024 року з пропозицією перерахувати вартість обсягів балансуючої енергії з урахуванням вимог Правил ринку, за яким позивач також заперечив про припинення взаємних зобов`язань за договором на суму зарахування зустрічних однорідних вимог в розмірі 171 798 807,82 грн, оскільки визначення вартості 21 172,261 МВт*г, серед акцептованих ОСП пропозицій на розвантаження за жовтень 2024, було здійснено відповідачем з порушенням вимог Правил ринку.

Позивачем було підтверджено зобов`язання щодо оплати поставленої ОСП балансуючої електроенергії за актом на суму 51 687 445,58 грн без ПДВ та 62 024 934,70 грн з ПДВ, відповідно підтверджено припинення зобов`язань за договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на зазначену суму.

За наслідками експертного дослідження, проведеного судовим експертом Машиніченком Олександром Анатолійовичем, був виготовлений висновок експерта № 002/01-26 від 20.02.2026 за результатами проведення судової економічної експертизи, в якому встановлено, що обсяги балансуючої електричної енергії, використані у розрахунках ОСП та у розрахунку ППБ, є однаковими; кількісних розбіжностей у МВт-год не виявлено; відмінності між підходами сторін не пов`язані з різницею в обсягах, розбіжності у вартості балансуючої електричної енергії формуються виключно на етапі застосування цінових показників, а не внаслідок різного визначення кількісних параметрів.

Згідно з частиною 1 статті 104 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Керуючись вказаними приписами процесуального закону, судом у межах справи не було встановлено підстав відхилення висновку експерта № 002/01-26 від 20.02.2026 за результатами проведення судової економічної експертизи, в якому встановлено.

Щодо визначення вартості балансуючої електричної енергії суд зазначає наступне.

Пункт 4.19.1 Правил ринку передбачає, що у разі акцепту пропозиції на балансуючу електричну енергію з метою врегулювання небалансу, спричиненого системними обмеженнями або іншими режимними обмеженнями, оператор системи передачі зобов`язаний маркувати такий акцепт як акцепт з поміткою та повідомити відповідного постачальника послуг з балансування про наявність цієї помітки. При цьому законодавець і регулятор встановлюють правовий наслідок: пропозиції, акцептовані з такою поміткою, не використовуються в розрахунках маржинальної ціни балансуючої електричної енергії.

Команди на завантаження або розвантаження з поміткою «системні обмеження» є командами, які в межах балансуючого ринку є прийняттям (акцептом) пропозиції постачальника послуг з балансування, що прямо випливає з частини 6 статті 68 Закону України «Про ринок електричної енергії», де встановлено, що команда оператора системи передачі є акцептом пропозиції, зміною добового графіка та визначає взаємні зобов`язання сторін з купівлі-продажу електричної енергії. Виключення акцептів з поміткою «системні обмеження» з розрахунку маржинальної ціни означає, що вони не формують і не коригують ціновий сигнал балансуючого ринку. Законодавець виходить із того, що системні або мережеві обмеження не є проявом ринкового дефіциту чи надлишку електричної енергії, а тому їх усунення не повинно впливати на ринкову ціну, яка має відображати саме економічні, а не технічні чинники.

Таким чином, правовий режим команд на завантаження/розвантаження з поміткою «системні обмеження» реалізуються через процедури балансуючого ринку, породжують зміни графіків і взаємні зобов`язання сторін, а також мають експлуатаційну спрямованість і виключені з механізму формування маржинальної ціни.

Недотримання порядку маркування таких команд або використання відповідних акцептів у розрахунку маржинальної ціни, означає відступ від законодавчої моделі, закріпленої статтею 68 Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правилами ринку.

Маркування є обов`язковим елементом процедури акцепту і має бути належним чином реалізоване саме через СУР (MMS), з дотриманням вимог пункту 1.11.3 Правил ринку щодо надійності та цілісності даних. Водночас обов`язок повідомлення відповідного постачальника послуг балансування про здійснення акцепту з поміткою спрямований на забезпечення прозорості балансуючого ринку та поінформованості учасників щодо правового статусу їх пропозицій.

Ключовим правовим наслідком маркування акцепту, прямо встановленим пунктом 4.19.1 Правил ринку, є те, що пропозиції, акцептовані з поміткою, не використовуються в розрахунках маржинальної ціни балансуючої електричної енергії. Це положення не допускає жодного альтернативного тлумачення і означає, що акцепти, здійснені з метою врегулювання небалансів, спричинених системними обмеженнями або іншими обмеженнями по режиму роботи, можуть використовуватися виключно як інструмент диспетчерського та експлуатаційного управління енергосистемою.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічні правові висновки містяться в постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Системно проаналізувавши наведене, дослідивши представлені суду докази, останній дійшов обґрунтованого висновку про те, що за період липень-жовтень 2024 року ПрАТ «НЕК «Укренерго» не здійснювалось маркування в СУР акцептів пропозицій по системних обмеженнях, що у свою чергу призвело до неправомірного відпуску енергії за маржинальними цінами сформованими для балансуючої електричної енергії на розвантаження.

Відповідачем протиправно завищено вартість балансуючої електроенергії на розвантаження в зв`язку із системними обмеженнями, а саме: за липень 2024 року на 6 755 480,68 грн (з ПДВ); за серпень 2024 року на 13 929 547,92 грн (з ПДВ); за вересень 2024 року на 16 248 502,05 грн (з ПДВ); за жовтень 2024 року на 28 521 074,16 грн (з ПДВ), а всього на 65 454 604,81 грн з ПДВ.

Крім того, обсяг диспетчерських команд на завантаження задля врегулювання системних обмежень серед акцептованих ОСП пропозицій Товариства згідно місячного Звіту за вересень 2024 року складає на завантаження 434,250 МВт*г загальною вартістю 1 896 379,31 грн без ПДВ.

06.09.2024 у період часу з 10:00 до 11:00 згідно команди диспетчера «Вгору» позивачем було відпущено 99 МВт за ціною 2 890,00 грн/МВт, а всього на 286 110,00 грн без ПДВ, у той час як за офіційною інформацією, яка розміщена на веб-сайті відповідача, маржинальна ціна розрахунку для балансуючої електроенергії на завантаження 06.09.2024 в період часу 10:00-11:00 годин сформувалась на рівні 8 250,00 грн/МВт. З наведеного слідує, що загальна вартість балансуючої електроенергії для АТ «ДТЕК Західенерго» у вказаний період часу мала складати 816 750,00 грн без ПДВ за 99 МВт, отже різниця у вартості балансуючої електроенергії за вересень 2024 року склала 636 768,00 грн з ПДВ.

Отже, загальна вартість балансуючої електроенергії на завантаження та розвантаження за період липень-жовтень 2024 року протиправно завищена ПрАТ «НЕК «Укренерго» всього на суму 66 091 372,81 грн.

Наведене спростовує доводи відповідача, покладені в основу заперечень проти позову.

При цьому, суд критично оцінює доводи відповідача із посиланням на судові рішення у справі № 910/3910/24 та 910/10946/24 та зазначає, що в силу приписів частини 7 статті 75 Господарського процесуального кодексу України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

Отже у межах цієї справи судом встановлена наявність між сторонами спору щодо порядку визначення вартості балансуючої електричної енергії та відповідно її ціни, а отже позивач належним чином довів обставини недійсності вчинених відповідачем односторонніх правочинів (пункт 2 спірних Актів) про зарахування зустрічних однорідних вимог та невідповідність його приписам статті 601 Цивільного кодексу України, статті 203 Господарського кодексу України.

Враховуючи встановлені вище обставини, оцінюючи наявні у матеріалах справи докази, перевіривши доводи позивача про наявність підстав для визнання пункту 2 Акту №ППБ_02_2024_07_0424 від 31.07.2024 в частині зарахування зустрічних однорідних вимог в сумі 20 062 026,35 грн, пункту 2 Акту №ППБ_02_2024_08_0424 від 31.08.2024 в частині зарахування зустрічних однорідних вимог в сумі 49 985 580,44 грн, пункту 2 Акту №ППБ_02_2024_09_0424 від 30.09.2024 в частині зарахування зустрічних однорідних вимог в сумі 52 256 660,52 грн та пункту 2 Акту №ППБ_02_2024_10_0424 від 31.10.2024 в частині зарахування зустрічних однорідних вимог в сумі 109 773 873,12 грн недійсними, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

У статті 216 Цивільного кодексу України встановлено правові наслідки недійсності правочину. У частині першій цієї статті зазначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з частиною 2 статті 216 Цивільного кодексу України якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Аналогічні положення містяться у статті 208 Господарського кодексу України, якою передбачено наслідки визнання господарського зобов`язання недійсним. Зокрема, згідно з частиною другою вказаної норми, у разі визнання недійсним зобов`язання з інших підстав кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за зобов`язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов`язання не передбачені законом.

Правові наслідки, передбачені частиною 1 та 2 статті 216 ЦК України, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

За змістом частин першої та другої статті 216 Цивільного кодексу України правовими наслідками недійсності правочину є реституція (основний наслідок) та відшкодування збитків (додатковий наслідок).

Суд не може застосувати наслідки недійсності оспорюваного правочину з власної ініціативи (згідно з абзацом 2 частини п`ятої статті 216 Цивільного кодексу України таке право є у суду лише щодо нікчемних правочинів).

Тлумачення статті 216 Цивільного кодексу України свідчить, що слід відмежовувати правові наслідки недійсності правочину і правові наслідки виконання недійсного правочину; до правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Окрім цього якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною; правові наслідки виконання двостороннього недійсного правочину охоплюють собою двосторонню реституцію; законом можуть бути встановлені особливі умови застосування наслідків визначених в статті 216 ЦК або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Отже, наслідками недійсності правочину є поновлення сторін у початковому становищі (двостороння реституція), тобто взаємне повернення переданого за недійсним правочином, яке може застосовуватися лише тоді, коли майно, передане за правочином, залишається у його сторони.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 Цивільного кодексу України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Метою проведення реституції є відновлення між сторонами такого собі status quo у фактичному та правовому становищі, що існував до вчинення правочину, шляхом, так би мовити, абсолютного знищення юридичного значення будь-яких дій, що вчинялися суб`єктами - учасниками недійсного правочину.

Реституція - це спеціальний зобов`язальний спосіб захисту права власності, який може застосовуватися лише у випадку, коли предмет недійсного правочину станом на час вирішення відповідного питання перебуває в тієї сторони недійсного правочину, якій він і був переданий.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Правило статті 216 ЦК України застосовується виключно до сторін правочину.

Так судом було встановлено, що ОСП у спірних актах завищено ціну балансуючої електроенергії, яка була отримана ППБ.

Зарахування із зустрічними зобов`язаннями відповідача за отриману ним балансуючу електроенергію, проведені останнім на більшу суму, що мало наслідком збільшення зобов`язань позивача за отриману від ОСП електроенергію і, відповідно, зменшення зобов`язань відповідача на суму різниці, яка виникла між вартістю електроенергії протиправно визначеною ОСП (ціна за Мвт*г формувалась на основі ціни на РДН, як за команди по системних обмеженнях) та дійсною вартістю (ціна за Мвт*г мала сформуватись, як за команди на БР не па системних обмеженнях).

Оскільки суд дійшов висновку про визнання недійсними пункти 2 спірних Актів в частині зарахування зустрічних однорідних вимог, тому вимога про стягнення 66 091 372,81 грн різниці, яка виникла між вартістю електроенергії протиправно визначеною ОСП та дійсною вартістю підлягає задоволенню судом, як реалізація позивачем свого права на реституцію, передбаченого приписами статті 216 Цивільного кодексу України.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо обрання позивачем неналежного способу захисту та зазначає таке.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено іншою особою та зазначає, які саме дії необхідні для відновлення порушеного права, в свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і, у разі встановлення порушеного права, з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб. Якщо в результаті розгляду справи виявиться, що порушення відсутнє чи обраний позивачем спосіб захисту не відповідає характеру порушеного права чи інтересу, суд має відмовити у позові.

Суд зазначає про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного захисту залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспоренення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається.

Зазначені норми права забезпечують дотримання фундаментальних засад правосуддя, гарантованих як Конституцією України, так і статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме: права на доступ до суду та права на справедливий розгляд справи. У цьому випадку це стосується реалізації процесуальних прав військовослужбовців у судочинстві. Особи, які мобілізовані на військову службу у період воєнного стану, виконують конституційний обов`язок із захисту України від збройної агресії. Військові формування у період воєнного стану діють у єдиній організаційній структурі з метою виконання завдань, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Суд звертає увагу на рішення Європейського суду з прав людини «Ейрі проти Ірландії» від 09.10.1979, п. 24, Series A N 32, в якому ЄСПЛ зазначив, що «особа сама має вирішити, який засіб судового захисту використати; отже, навіть якби виявилося, що пані Ейрі обрала засіб судового захисту менш підходящий для неї, ніж інші у даних обставинах, то це не мало б значення».

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п. 29). Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини, наведенні норми та беручи до уваги, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України наявності обставин, які б у своїй сукупності дали б змогу дійти протилежного висновку, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» в повному обсязі.

Згідно з приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» про визнання недійсними пунктів 2 актів купівлі-продажу балансуючої електричної енергії за договором № 0424-04013 від 27.05.2019 в частині зарахування зустрічних однорідних вимог: в сумі 20 062 026,35 грн за актом №ППБ_02_2024_07_0424 від 31.07.2024; в сумі 49 985 580,44 грн за актом №ППБ_02_2024_08_0424 від 31.08.2024; в сумі 52 256 660,52 грн за актом №ППБ_02_2024_09_0424 від 30.09.2024; в сумі 109 773 873,12 грн за актом №ППБ_02_2024_10_0424 від 31.10.2024 та стягнення заборгованості за договором № 0424-04013 від 27.05.2019 за балансуючу електричну енергію за період липень-жовтень 2024 року в розмірі 66 091 372,81 грн - задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним пункт 2 актів купівлі-продажу балансуючої електричної енергії за договором № 0424-04013 від 27.05.2019 в частині зарахування зустрічних однорідних вимог: в сумі 20 062 026,35 грн за актом №ППБ_02_2024_07_0424 від 31.07.2024; в сумі 49 985 580,44 грн за актом №ППБ_02_2024_08_0424 від 31.08.2024; в сумі 52 256 660,52 грн за актом №ППБ_02_2024_09_0424 від 30.09.2024; в сумі 109 773 873,12 грн за актом №ППБ_02_2024_10_0424 від 31.10.2024.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» (01032, Україна, м. Київ, вул. Петлюри Симона, 25 ) на користь Акціонерного товариства «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» (79026, м. Львів, вул. Козельницька, 15 ) 66 091 372,81 грн та судовий збір в сумі 793096,47 грн.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного господарського суду.

Повний текст складено та підписано протягом 23.04.2026.

Суддя В.В. Князьков