ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 рокум. ЛьвівСправа № 907/329/25

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Желік М.Б.

судді Орищин Г.В.

Галушко Н.А.

за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П.

розглянувши апеляційну скаргу Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 26.12.2025 (вх. №01-05/3847/25 від 26.12.2025)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.11.2025 (повне рішення складено 08.12.2025, суддя Пригара Л.І.)

у справі №907/329/25

за позовом Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно каналізаційного господарства міста Ужгорода», м. Ужгород Закарпатської області

до відповідача Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, с. Холмок Ужгородського району Закарпатської області

про стягнення річних відсотків у розмірі 7 184 574,44 грн (із урахуванням заяви про зменшення позовних вимог)

за участю представників: не з`явились

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 20.11.2025 у справі №907/329/25 позов задоволено повністю; стягнуто з Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області на користь Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» суму 7 184 574,44 грн річних відсотків, а також 86 214,89 грн на відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач звернувся до Західного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.11.2025 у справі №907/329/25 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2025 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії судді Орищин Г.В., Галушко Н.А.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 13.01.2026 відкрито апеляційне провадження, призначено розгляд справи на 18.02.2026, встановлено строк для подання відзиву до 13.02.2026.

13.02.2026 КП «Виробниче управління водопровідно каналізаційного господарства міста Ужгорода» подало відзив на апеляційну скаргу (вх. №01-04/1355/26 від 16.02.2026), в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 13.02.2026 розгляд відкладено на 14.04.2026.

14.04.2026 позивач подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи копії постанови Західного апеляційного господарського суду від 25.03.2026 в аналогічній справі №907/309/25.

В судове засідання 14.04.2026 сторони явки представників не забезпечили.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності учасників справи за наявними в справі матеріалами.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін, з огляду на таке:

Розгляд справи в суді першої інстанції. Короткий зміст оскарженого рішення.

25.03.2025 до Господарського суду Закарпатської області звернулось КП «Виробниче управління водопровідно каналізаційного господарства міста Ужгорода» з позовом до Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про стягнення річних відсотків у розмірі 7 184 574,44 грн. (з урахуванням заяв позивача про зменшення позовних вимог).

Позов обґрунтовано тим, що ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 20.08.2019 у справі №907/386/18 затверджено мирову угоду на стадії виконання рішення. Пунктом 3 згаданої мирової угоди передбачено, що відповідач сплачує позивачу річні відсотки у розмірі 120% ставки Національного банку України (далі НБУ), чинної на момент здійснення кожного платежу.

09.06.2022 Холмківська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області достроково погасила залишок визначеної мировою угодою заборгованості у розмірі 8 574 633,25 грн, що сумарно дорівнює платежам №33-216, які визначені графіком платежів, зазначеним у мировій угоді від 20.08.2019, однак без врахування річних відсотків у розмірі 120% ставки НБУ, передбачених в п.3 угоди.

На переконання позивача, обидві сторони дійшли цілковитої згоди щодо змісту та виконання угоди в повному обсязі та однаково для себе розуміли зміст відповідного правочину, а ухилення від сплати залишку внесків вказує на односторонню відмову від виконання зобов`язання боржником та порушення права позивача в частині отримання відповідної винагороди за надані в користування кошти на 18 років.

У відзиві на позов відповідач зазначив, що позовні вимоги безпідставні та необґрунтовані оскільки немає жодних підстав для висновку про те, що відповідач порушив умови мирової угоди та прострочив сплату коштів за нею, а відтак, відсутня і підстава для сплати відповідачем відсотків на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Рішення місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог, обґрунтовано тим, що:

- мирова угода не містить положення про те, що сплата річних відсотків здійснюється тільки за платежами, передбаченими графіком погашення заборгованості (пункт 1 мирової угоди), а пунктом 3 угоди узгоджено, що нарахування річних відсотків здійснюється щоразу після кожного платежу;

- право дострокового погашення сторони узгодили у пункті 4 мирової угоди, однак не передбачили, що дострокове погашення звільняє відповідача від сплати відсотків річних, визначених у пункті 3 угоди;

- укладення мирової угоди є добровільним для сторін спору, сторони дійшли взаємних поступок, самостійно врегулювали спір та визначили свої права і обов`язки;

- сам факт укладення між КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» та Коритнянською сільською радою Ужгородського району мирової угоди на стадії виконання рішення суду у справі №907/386/18 та подальше затвердження її судом, свідчить про те, що обидві сторони дійшли цілковитої згоди щодо змісту та виконання угоди в повному обсязі та однаково для себе розуміли зміст відповідного правочину, в тому числі і у частині необхідності сплати на користь позивача відсотків річних у погодженому розмірі 120% ставки НБУ, чинної саме на момент здійснення платежу, а тому, безпідставним є твердження відповідача про умисне, необ`єктивне та несправедливе застосування позивачем при здійсненні розрахунку заявлених відсотків річних;

- необґрунтованими є аргументи відповідача про збагачення позивача за його рахунок, оскільки сума відсотків річних, заявлених до стягнення з відповідача, не покриває втрат позивача від знецінення належних йому та несплачених відповідачем коштів внаслідок інфляції, оскільки заборгованість з відповідача стягнена судовим рішенням від 26.11.2018, а сплачена позивачу тільки 09.06.2026 на виконання умов мирової угоди;

- твердження відповідача про наслідки впливу на нього факторів соціально-економічної ситуації в державі не є тією обставиною, яка би звільняла відповідача від належного виконання взятих на себе зобов`язань, в тому числі і на умовах, погоджених мировою угодою, відповідачем не доведено того факту, що соціально-економічна ситуація в державі має більший вплив на відповідача, аніж на позивача, який також, будучи суб`єктом господарювання, несе негативні наслідки для власної діяльності у зв`язку з такими обставинами;

- аргументи відповідача щодо неможливості здійснення нарахування йому відсотків річних на підставі ст. 625 ЦК України у період запровадження карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби, та в період дії воєнного стану, судом не взято до уваги, оскільки спірні правовідносини виникли не з виконання договорів кредиту чи позики, а з договору про надання послуг водопостачання, а тому, наведені відповідачем положення законодавства є незастосовними при розгляді цього спору.

Узагальнені доводи апелянта та заперечення позивача

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що оскаржене рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Апелянт покликається на такі доводи:

- мировою угодою обумовлено право відповідача достроково повністю чи частково виконати свої зобов`язання;

- мирова угода не передбачає права позивача нараховувати та обов`язку відповідача сплачувати на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України річні відсотки у разі дострокового повного виконання відповідачем своїх зобов`язань за мировою угодою;

- нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання (аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц);

- немає жодних підстав для висновку про те, що відповідач порушив умови мирової угоди та прострочив сплату коштів;

- умову пункту 3 мирової угоди відповідач не порушив, оскільки сторони узгодили сплату річних відсотків у відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України, яка передбачає сплату відсотків річних від простроченої, а не достроково сплаченої суми коштів;

- укладена між сторонами мирова угода не передбачає права позивача нараховувати та обов`язку відповідача сплачувати у відповідності до ст. 625 ЦК України річні відсотки у разі дострокового повного виконання відповідачем своїх зобов`язань за мировою угодою;

- Холмківська сільська рада достроково сплатила позивачу грошові кошти на виконання умов мирової угоди, якою не передбачено нарахування та сплату відсотків у разі дострокового виконання зобов`язань за мировою угодою, тобто на суму такого дострокового платежу;

- місцевий господарський суд безпідставно не задоволив клопотання Холмківської сільської ради про визначення розміру справедливої майнової відповідальності відповідача в спірних правовідносинах, зменшення заявлених позивачем до стягнення відсотків річних до розумного та справедливого розміру, який би відповідав засадам цивільно-правової відповідальності та верховенству права, до 3% річних, що на думку відповідача, складає 121 074,4 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач навів такі аргументи на спростування доводів апелянта:

- обов`язок зі сплати річних відсотків згідно з п. 3 мирової угоди не залежить від прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань зі сплати розстроченої заборгованості;

- правова природа відсотків річних, врегульованих в п. 3 мирової угоди, досліджувалась Верховним Судом у постанові від 26.02.2024 у справі №907/1008/22, предметом стягнення у якій були відсотки річних за ідентичною мировою угодою між тими самими сторонами;

- сторони правовідношення не обмежені в праві узгодити можливість захисту майнового стану кредитора шляхом встановлення обов`язку боржника сплачувати відсотки річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України;

- мирова угода не містить положення, що сплата річних відсотків здійснюється тільки за платежами, передбаченими графіком погашення заборгованості (пункт 1 мирової угоди), а пунктом 3 угоди узгоджено, що нарахування річних відсотків здійснюється щоразу після кожного платежу; аналогічних висновків дійшов Господарський суд Закарпатської області у рішенні від 08.10.2024 у справі №907/995/23, у рішенні від 19.05.2025 у справі №907/270/25 та у рішенні від 26.06.2025 у справі №907/320/25, а також Західний апеляційний господарський суд у постанові від 08.08.2025 у справі №907/270/25 та у постанові від 16.10.2025 у справі №907/320/25;

- відповідач з жовтня 2019 року до червня 2022 року беззастережно виконував умови п.3 мирової угоди та сплачував щомісячні платежі, тому з огляду на неодноразову та тривалу сплату відповідачем процентів річних, висловлена у апеляційній скарзі позиція, яка заперечує обов`язок їх сплати, є проявом недобросовісної поведінки;

- врегульовуючи можливість дострокової сплати заборгованості, сторони не передбачили звільнення відповідача від сплати відсотків річних (аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 26.02.2024 у справі №907/1008/22);

- з червня 2015 року до кінця жовтня 2019 року сільська рада не вчиняла жодних дій зі сплати заборгованості відповідно до рішення у справі №907/386/18, а її погашення розпочала тільки після затвердження судом мирової угоди;

- розмір відсотків річних, про які сторони домовились у п. 3 мирової угоди, є справедливим, розумним, пропорційним та збалансованим, спрямованими на відновлення майнових втрат комунального підприємства, зумовлених саме невиконанням Коритнянською сільською радою судових рішень;

- Верховний Суд в постанові від 26.02.2024 у аналогічній справі №907/1008/22 виклав висновок про те, що нарахування відсотків річних не поставлено в залежність від невиконання чи несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань зі сплати визначених п. 1 мирової угоди платежів, таким чином суд не повинен брати до уваги доводи скаржника про можливість зменшення відсотків річних до 3%;

- зміна визначених в п. 3 мирової угоди річних відсотків у розмірі 120% облікової ставки Національного банку України процесуально неможлива без зміни (перегляду) ухвали суду про затвердження мирової угоди.

Фактичні обставини справи, встановлені за результатами оцінки доказів.

Між Виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгорода, правонаступником якого є КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» та Коритнянською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області було укладено договір б/н від 11.04.1997, за умовами якого водоканал зобов`язується поставляти абоненту воду, відводити господарсько-побутові, виробничі і дощові стоки, а абонент, у свою чергу, зобов`язується щомісячно оплачувати за споживання води і пропуск стічних вод у відповідності з показниками водомірів по тарифу.

В Коритнянської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області виникла заборгованість за договором б/н від 11.04.1997.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 26.11.2018 у справі №907/386/18 позов задоволено повністю, стягнено з Коритнянської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області на користь КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» 10 045 897,45 грн заборгованості; 20 000,00 грн. відшкодування витрат по сплаті судового збору.

На примусове виконання рішення від 26.11.2018 у справі №907/386/18 Господарський суд Закарпатської області видав відповідний наказ від 12.03.2019.

В подальшому, ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 20.08.2019 у справі №907/386/18 затверджено мирову угоду на стадії виконання рішення суду.

Відповідно до п. 1 мирової угоди погашення заборгованості у сумі 10 065 897,45 грн., здійснюється відповідачем щомісячними рівними платежами до 24 числа кожного місяця, починаючи з жовтня 2019 року, протягом 18 років згідно з графіком, який викладено в тексті резолютивної частини ухвали від 20.08.2019.

Несплата кожного чергового платежу прирівнюється до невиконання мирової угоди в цілому і дає право позивачу на стягнення всього залишку суми за мировою угодою одразу (п. 2 мирової угоди).

Відповідно до п. 3 мирової угоди, у відповідності до ст. 625 ЦК України відповідач сплачує позивачу річні відсотки у розмірі 120% ставки НБУ, чинної на момент здійснення кожного платежу. Нарахування річних відсотків здійснюється позивачем щоразу після кожного платежу за період з моменту затвердження судом мирової угоди до дня здійснення платежу. На суму кожного платежу з річних відсотків позивач виписує відповідачу рахунок протягом 5 календарних днів після платежу, який підлягає оплаті відповідачем протягом 10 календарних днів з дня виписки. Для отримання цього рахунку відповідач протягом 5 календарних днів з дати здійснення ним платежу за цією мировою угодою зобов`язаний з`явитися до позивача. Не оплата цього рахунку, незважаючи на факт отримання чи не отримання ним рахунку, є невиконанням мирової угоди і надає право позивачу на стягнення всього залишку суми за мировою угодою одразу.

Відповідач має право достроково повністю чи частково виконати свої зобов`язання за даною мировою угодою (п. 4 мирової угоди).

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 09.06.2021 замінено боржника у справі №907/368/18 Коритнянську сільську раду на її правонаступника Холмківську сільську раду Ужгородського району Закарпатської області.

На виконання умов мирової угоди Коритнянська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області, а в подальшому відповідач як її правонаступник у період із жовтня 2019 року до червня 2022 року сплатили на користь позивача платежі на загальну суму 1 491 264 грн. (з платежу №1 до платежу №32 згідно з графіком погашення заборгованості), а також відсотки за користування коштами, визначені п. 3 мирової угоди, в загальній сумі 252 160,23 грн.

09.06.2022 Холмківська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області достроково погасила залишок визначеної мировою угодою заборгованості у розмірі 8 574 633,25 грн, що сумарно дорівнює платежам №33-216, які передбачені графіком платежів.

21.06.2022 КП «Виробниче управління водопровідно каналізаційного господарства міста Ужгорода» звернулося до Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області з листом №786, до якого долучило рахунки на сплату річних відсотків по мирових угодах, в тому числі по мировій угоді у справі №907/386/18, зокрема долучено рахунок №РБ-0000006-33 на суму 7 223 835,03 грн.

Вказаний лист, за доводами представника позивача, був залишений Холмківською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області без будь-якого реагування.

З метою стягнення нарахованих згідно з п. 3 мирової угоди відсотків річних у примусовому порядку, позивач 05.07.2022 звернувся до Управління Державної казначейської служби в Ужгородському районі Закарпатської області з листом №876 від 04.07.2022, у відповідь на який органом Казначейства повідомлено про відмову у стягненні річних відсотків, оскільки вказані зобов`язання не відносяться до безспірного списання коштів із рахунків боржника.

Відповідно до проведеного позивачем розрахунку сума передбачених в п. 3 мирової угоди річних відсотків складає 7 223 834,86 грн.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, у зв`язку з помилкою в розрахунках, до 7 184 574,44 грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції.

Предметом позову є вимога про стягнення річних відсотків у сумі 7 184 574,44 грн., нарахованих на підставі невиконання умов мирової угоди, укладеної між сторонами в межах виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості за договором водопостачання.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 ГПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Мирова угода у позовному провадженні - це письмова домовленість між сторонами спору про його вирішення, яка укладається в добровільному порядку з метою припинити спір на погоджених сторонами умовах. Тобто, відмовившись від судового захисту, сторони припиняють наявний правовий конфлікт самостійним (без державного примусу) врегулюванням розбіжностей на погоджених умовах. Спір може бути врегульовано укладенням мирової угоди на будь-якій стадії господарського процесу, у тому числі на стадії виконання судового рішення (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 09.08.2023 у справі № 914/1789/19).

Згідно із ч. 1 ст. 193 ГПК України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і строки, передбачені цією угодою.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 193 ГПК України ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження". У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

На відміну від звичайного договору, мирова угода у позовному провадженні укладається в процесі розгляду справи в господарському суді у формі та на умовах, передбачених процесуальним законодавством; підлягає затвердженню господарським судом; припиняє процесуально-правові відносини сторін; якщо мирова угода не виконується добровільно, вона виконується в порядку, встановленому для виконання судового рішення (подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/661/20 та постановах Верховного Суду від 21.03.2023 у справі № 914/3014/20, від 12.05.2021 у справі № 910/11213/20).

Загальний наслідок укладення мирової угоди полягає в тому, що сторони приймають умови, які для них є прийнятними, замість того, щоб покладати вирішення спору на суд (аналогічний правовий висновок викладено в постанові Об`єднаної Палати Касаційного Господарського Суду у складі Верховного Суду від 06.10.2025 у справі № 917/141/24).

З матеріалів справи встановлено, що відповідач з жовтня 2019 року до червня 2022 року здійснив платежі, передбачені графіком з №1 до №32, та сплачував відсотки річних, передбачені в п. 3 угоди, за кожен здійснений платіж, що підтверджується доданими до матеріалів справи виписками по особовому рахунку та платіжними дорученнями.

09.10.2022 відповідач, у відповідності до п.4 мирової угоди, достроково погасив залишок визначеної мировою угодою заборгованості у розмірі 8 574 633,25 грн, що сумарно дорівнює платежам, визначеним у графіку з №33 до №216.

Водночас, непогашеною з боку відповідача залишилася сума 7 184 574,44 грн. відсотків річних, стягнення якої у примусовому порядку і є предметом заявленого позову в цій справі.

Пунктом 3 мирової угоди визначено, що у відповідності до ст. 625 ЦК України відповідач сплачує позивачу річні відсотки у розмірі 120% ставки НБУ, чинної на момент здійснення кожного платежу. Нарахування річних відсотків здійснюється позивачем щоразу після кожного платежу за період з моменту затвердження судом мирової угоди до дня здійснення платежу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти річних, передбачені у частині другій статті 625 ЦК України, крім заходу відповідальності за порушення грошового зобов`язання, є і способом захисту майнового права та інтересу кредитора.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

З матеріалів справи встановлено, що між КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» та Коритнянською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області було укладено договір б/н від 11.04.1997.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Мирова угода у розумінні змісту статей 202, 203 ЦК України за своєю правовою природою є правочином, а отже є підставою для виникнення прав та обов`язків для сторін, що її уклали, і згідно зі ст. 629 ЦК України підлягає обов`язковому виконанню.

Сторони правовідношення не обмежені в праві узгодити можливість захисту майнового стану кредитора шляхом встановлення обов`язку боржника сплачувати відсотки річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

При цьому мирова угода не містить положення про те, що сплата річних відсотків здійснюється тільки за платежами, передбаченими графіком погашення заборгованості (п. 1 мирової угоди), а пунктом 3 угоди узгоджено, що нарахування річних відсотків здійснюється щоразу після кожного платежу.

Право дострокового погашення сторони узгодили у п. 4 мирової угоди, однак не передбачили, що дострокове погашення звільняє відповідача від сплати відсотків річних, визначених у п. 3 угоди.

Тобто, за умовами мирової угоди сторони за взаємною згодою фактично змінили істотні умови договору, зокрема змінили строки та порядок оплати (встановили графік погашення боргу) та передбачили сплату річних відсотків у визначеному розмірі за кожним платежем без виключення такого обов`язку, у разі здійснення дострокового повного чи часткового погашення боргу, передбаченого пунктом 4 угоди.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26.02.2024 у справі № 907/1008/22, предметом стягнення у якій були відсотки річних за мировою угодою між тими самими сторонами, укладеною щодо ідентичних правовідносин.

Відтак правильним є висновок місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають до задоволення.

Щодо доводів відповідача про доцільність зменшення відсотків річних до 3%, колегія суддів зазначає таке.

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань з оплати наданих послуг у період з червня 2015 року до кінця жовтня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 10 045 897,45 грн, яка була стягнута рішенням Господарського суду Закарпатської області від 26.11.2018 у справі №907/386/18.

В подальшому, ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 20.08.2019 затверджено мирову угоду, якою розстрочено заборгованість на 18 років. Лише після цього відповідач почав вчиняти дії, пов`язані з обов`язком сплати заборгованості відповідно до рішення у справі № 907/386/18.

З огляду на це, аргументи відповідача про збагачення позивача за його рахунок є необґрунтованими, оскільки сума відсотків річних, заявлених до стягнення з відповідача, з урахуванням зниження купівельної спроможності грошової одиниці внаслідок інфляції, не покриває втрат позивача від знецінення належних йому та несплачених відповідачем коштів.

Апеляційний господарський суд також погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що твердження відповідача про наслідки впливу на нього факторів соціально-економічної ситуації в державі не є тією обставиною, яка би звільняла відповідача від належного виконання взятих на себе зобов`язань, в тому числі і на умовах, погоджених мировою угодою. Окрім цього, відповідач не довів того факту, що соціально-економічна ситуація в державі має більший вплив на відповідача, аніж на позивача, який також, будучи суб`єктом господарювання, несе негативні наслідки для власної діяльності у зв`язку з такими обставинами.

Місцевий господарський суд обґрунтовано не взяв до уваги аргументи відповідача щодо неможливості здійснення нарахування йому відсотків річних на підставі ст. 625 ЦК України у період запровадження карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби, та в період дії воєнного стану, оскільки положення п. 15 та п. 18 розділу Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, які передбачають звільнення позичальника від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, застосовуються виключно до правовідносин, що виникають із договорів кредиту або позики, тоді як спір у даній справі виник з договору про надання послуг водопостачання, у зв`язку з чим зазначені норми не підлягають застосуванню.

З матеріалів справи встановлено, що необхідність сплати на користь позивача відсотків річних у розмірі 120% ставки НБУ погоджена сторонами в мировій угоді, що затверджена судом.

Зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі №910/14524/22).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, реалізуючи надане йому дискреційне повноваження, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру відсотків річних. При цьому, відповідачем не було доведено підставності такого зменшення, зокрема не підтверджено наявності обставин, які би свідчили про очевидну неспівмірність заявленої суми відсотків, порушення балансу інтересів сторін чи інші виняткові підстави для втручання суду у погоджений сторонами розмір відповідних нарахувань.

Загальні висновки суду апеляційної інстанції

В порядку положень ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт не спростував висновків суду, викладених в оскаржуваному рішенні та ухвалі, не довів порушення судом норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, а рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.11.2025 у справі №907/329/25 залишити без змін.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в порядку ст.129 ГПК України, слід покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 86, 269, 270, 275, 276, 280, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні апеляційної скарги Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 26.12.2025 (вх. №01-05/3847/25 від 26.12.2025) - відмовити.

2. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.11.2025 у справі №907/329/25 - залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст. 287, 288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повну постанову складено 24.04.2026.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Галушко Н.А.

суддя Орищин Г.В.