ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 року Справа № 906/1502/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В. , суддя Романюк Ю.Г.

при секретарі судового засідання Зенюковій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "БудКапітал Плюс" на рішення Господарського суду Житомирської області від 29.01.2026 (повний текст - 30.01.2026) у справі №906/1502/25 (суддя Кравець С.Г.)

за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель"

до Приватного підприємства "БудКапітал Плюс"

про стягнення 1021680,00грн

сторони не забезпечили явку своїх представників

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 29.01.2026 у справі №906/1502/25 задоволено позов Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" до Приватного підприємства "БудКапітал Плюс" та стягнуто з відповідача на користь позивача 605880,00грн пені, 415800,00грн штрафу, 12260,16грн витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Приватне підприємство "БудКапітал Плюс" - звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою.

Апелянт наполягає на тому, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, оскільки одночасне стягнення пені та штрафу є подвійною відповідальністю одного виду за одне порушення, що суперечить ст.61 Конституції України та ст.203 Цивільного кодексу України.

На підставі викладеного апелянт просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 29.01.2026 у справі №906/1502/25 у повному обсязі та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель". Також просить стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати у вигляді судового збору.

23.02.2026 матеріали справи витребувано з Господарського суду Житомирської області.

04.03.2026 матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.03.2026 залишено без руху апеляційну скаргу Приватного підприємства "БудКапітал Плюс" на рішення Господарського суду Житомирської області від 29.01.2026 у справі №906/1502/25.

16.03.2025 до суду від Приватного підприємства "БудКапітал Плюс" надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено квитанцію про сплату судового збору.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "БудКапітал Плюс" на рішення Господарського суду Житомирської області від 29.01.2026 у справі №906/1502/25 та призначено розгляд апеляційної скарги на 20.04.2026 об 15:00год. Запропоновано позивачу у строк до 10.04.2026 подати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст.263 ГПК України.

10.04.2026 через систему "Електронний суд" від представника Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві позивач звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.06.2021 у справі №910/12876/19 виснувала, що у випадку порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, передбаченою статтею 627 ЦК України. Тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України

На думку Агенції, Господарський суд Житомирської області ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Судом першої інстанції встановлено всі юридично значущі обставини справи, надано належну оцінку всім доводам та доказам сторін, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного позивач просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу Приватного підприємства "БудКапітал Плюс" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 29.01.2026 у справі №906/1502/25 залишити без змін.

20.04.2026 від представника позивача надійшло клопотання у якому останній просить суд здійснювати розгляд апеляційної скарги Приватного підприємства "БудКапітал Плюс" у справі №906/1502/25 за відсутності представника Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель", а також відмовити в задоволенні апеляційної скарги Приватного підприємства "БудКапітал Плюс", а рішення Господарського суду Житомирської області від 29.01.2026 у справі №906/1502/25 залишити без змін.

У судове засідання суду апеляційної інстанції 20.04.2026 сторони не забезпечили явку своїх представників, хоч про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялася у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки учасники провадження у справі належним чином повідомлялися про дату, час і місце розгляду справи, при цьому явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, матеріали справи достатньо характеризують спірні правовідносини, доводи апелянта безпосередньо викладені в апеляційній скарзі, враховуючи клопотання позивача про розгляд справи за відсутності його представника, колегія суддів дійшла висновку про можливість розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами, у відповідності до вимог ст.269 ГПК України.

Розглядом матеріалів справи встановлено.

28.07.2025 між Державним підприємством Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" (замовник) та Приватним підприємством "БудКапітал Плюс" (постачальник) укладено державний контракт №24-725-VDK-25 від 28.07.2025 на поставку (закупівлю) товарів для потреб безпеки і оборони (а.с.8-18), згідно з п.1.1 якого виконавець зобов`язується поставити замовнику з дотриманням вимог законодавства України, умов і вимог цього контракту товари для потреб безпеки і оборони (надалі - товар), найменування, кількість, вартість (ціна) та строки поставки яких зазначені у цьому контракті та в специфікації товарів (додаток 1 до контракту) (далі - специфікація), для подальшого використання Збройними Силами України, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити товар в строки та на умовах, визначених цим контрактом. Комплектність товару наведено в додатку 2 до контракту.

Відповідно до п.2.4 державного контракту, загальна вартість (ціна) товару за цим контрактом становить 5940000,00грн. Сторони визнають та підтверджують, що згідно з підпунктом 5 пункту 32 підрозділу 2 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України операції з постачання товару за цим контрактом звільняються від оподаткування податком на додану вартість.

Згідно з п.2.6 державного контракту, сторони визнають та підтверджують, що вартість (ціна) товару за цим контрактом після його укладання не переглядається, окрім випадків, прямо передбачених законодавством України та цим контрактом.

Істотні умови цього контракту не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань Сторонами в повному обсязі, крім випадків, визначених пунктом 19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178 (із змінами).

Оплата замовником поставленого товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця по факту поставки товару впродовж 15 (п`ятнадцяти) банківських днів шляхом подання платіжної інструкції до ДКСУ, а у разі відсутності відповідного бюджетного фінансування - протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати його надходження (п.2.9 державного контракту).

Оплата здійснюється на підставі належним чином оформленого виконавцем рахунку на оплату, до якого додається підписаний сторонами акт приймання-передачі товару за контрактом, (за умови наявності (надходження) бюджетних асигнувань (коштів) на рахунку замовника).

За умовами п.3.4 державного контракту, датою виконання виконавцем зобов`язань щодо поставки товару є дата закінчення приймання-передачі товару, яка зазначається у видатковій накладній. Акт приймання-передачі товарів для потреб безпеки та оборони та видаткова накладна складається виконавцем в 5 (п`яти) примірниках. Виконавець зобов`язаний не пізніше 2 (двох) робочих днів з дати підписання між виконавцем та отримувачем передати 4 (чотири) примірники такого акту та 1 (один) примірник додатків до нього замовнику.

Пунктом 4.1 державного контракту передбачено, що виконавець зобов`язаний поставити товар згідно з умовами цього контракту не пізніше строку, визначеному в специфікації (Додаток 1).

Згідно з п.4.2 державного контракту, в обґрунтованих випадках сторони мають право коригувати строк поставки і приймання товару не пізніше ніж за 5 (п`ять) календарних днів до закінчення строку дії контракту шляхом внесення змін до цього контракту на підставі письмового звернення виконавця, яке виконавець повинен надати не пізніше ніж за 10 (десять) календарних днів до дати поставки товару, зазначеної в специфікації з обґрунтуванням та наданням документального підтвердження настання такого випадку відповідно вимог розділу 13 цього контракту.

У відповідності до п.7.2 державного контракту, у разі порушення строків поставки товару з виконавця стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7 (семи) відсотків вказаної вартості.

Контракт набирає чинності з дати його та діє до 31.12.2025, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, в тому числі гарантійних (п.11.1 державного контракту).

Додатком №1 до державного контракту №24-725-VDK-25 від 28.07.2025 є специфікація товарів у якій сторонами погоджено найменування товару, його кількість - 50 комплектів та загальну вартість, яка складає 5940000,00грн, а також строк поставки товару до 31.07.2025 (а.с.19).

Додатком №2 до державного контракту №24-725-VDK-25 від 28.07.2025 є комплектність товару (а.с.19 на звороті).

Державний контракт №24-725-VDK-25 від 28.07.2025 на поставку (закупівлю) товарів для потреб безпеки і оборони, додаток №1 (специфікація) та додаток №2 (комплектність товару) підписано представниками сторін їх підписи скріплено печатками підприємств.

12.08.2025 позивач направив відповідачу претензію №11/2-14075 у якій, посилаючись на порушення строків поставки товару, нарахував штрафні санкції у розмірі 65340,00грн, які просив сплатити протягом п`яти робочих днів з моменту отримання претензії (а.с.24-25; докази направлення а.с.23).

Відповідач вказану претензію залишив без задоволення.

У зв`язку з наведеним, позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з ПП "БудКапітал Плюс" 605880,00грн пені, 415800,00грн штрафу, а також судових витрат.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне:

Як встановлено статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі- продажу (частина 1 ст.662 ЦК України).

Частиною 1 статті 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Як передбачено ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст.255 Цивільного кодексу України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 Цивільного кодексу України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини другої статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

З наведених вище положень статей 549, 551, 611 Цивільного кодексу України слідує, що встановлення неустойки (штрафу, пені) віднесено до умов договору, які сторони, в межах встановлених законодавством, визначають на власний розсуд при укладенні договору.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст.61 Конституції України, оскільки згідно зі ст.549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки.

У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17 від 02.04.2019 у справі №917/194/18 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01.06.2021 у справі №910/12876/19.

Предметом спору у даній справі є вимоги про стягнення з відповідача 605880,00грн пені та 415800,00грн штрафу за поставку товару з пропуском встановленого у контракті строку.

Як встановлено судом першої та підтверджується матеріалами справи, згідно зі Специфікацією, яка є невід`ємною частиною укладеного між сторонами контракту, загальна вартість товару, в кількості узгодженій сторонами, становить 5940000,00грн; строк поставки - 31.07.2025 (а.с.19).

Отже, відповідач мав поставити обумовлений в специфікації товар на суму 5940000,00 грн в строк до 31.07.2025.

Водночас, відповідач обумовлений товар позивачу не поставив у вказаний строк.

Отже, як правильно встановив суд першої інстанції, у даному випадку має місце прострочення виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару на суму 5940000,00грн - з 01.08.2025.

За умовами п.7.2 державного контракту, у разі порушення строків поставки товару з виконавця стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково стягується штраф у розмірі 7 (семи) відсотків вказаної вартості.

На підставі пункту 7.2 контракту позивачем було нараховано пеню в сумі 605880,00грн (з 01.08.2025 по 10.11.2025) та штраф в сумі 415800,00 грн, що становить 7% від вартості непоставленого товару (розрахунок а.с.3 на звороті).

Перевіривши в апеляційному провадженні проведені позивачем нарахування пені в сумі 605880,00грн та штрафу в сумі 415800,00грн, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розрахунок арифметично правильний та такий, що відповідає умовам Контракту та вимогам чинного законодавства.

З урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 605880,00грн та штрафу в сумі 415800,00грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо доводів апелянта про неможливість стягнення одночасно пені та штрафу, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.06.2021 у справі №910/12876/19 у своїй постанові зазначила наступне:

« 8.1. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань не лише не заборонено, але й передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

8.2. При цьому щодо порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, передбаченою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

8.3. Відповідно одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

8.4. Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

8.5. Гарантована статтею 61 Конституції України заборона подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення (лат. - поп bis in idem - «двічі за одне і те саме не карають») має на меті уникнути несправедливого покарання за одне й те саме правопорушення двічі».

Наведеним вище спростовуються доводи апелянта про порушення судом першої інстанції ст.61 Конституції України та ст.203 Цивільного кодексу України.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

Стандарт доказування вірогідності доказів, на відміну від достатності доказів, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Належність доказів це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому, питання про належність доказів остаточно вирішується судом (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 зі справи №910/4055/18, від 16.04.2019 зі справи №925/2301/14).

Враховуючи наявні у матеріалах справи докази, встановлені факти та зміст позовних вимог, виходячи із засад розумності і справедливості, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позову Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" до Приватного підприємства "БудКапітал Плюс" та стягнення з відповідача на користь позивача 605880,00грн пені та 415800,00грн штрафу.

Згідно з ч.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі "Гарсія Руїс проти Іспанії").

В силу приписів ч.1 ст.276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Відповідно до положень ст.129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за апеляційний перегляд рішення у справі покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст.269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "БудКапітал Плюс" на рішення Господарського суду Житомирської області від 29.01.2026 у справі №906/1502/25 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 21.04.2026.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Романюк Ю.Г.