ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2026 р. Справа № 925/1447/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

секретар Місюк О.П.

за участю

представників: позивача - Порхун О.П.;

відповідача - не з`явилися

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський м`ясокомбінат»

на рішення Господарського суду Черкаської області від 26.01.2026 (повне рішення складене 28.01.2026)

у справі №925/1447/25 (суддя - Зарічанська З.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Володар»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський м`ясокомбінат»

про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Володар» звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський м`ясокомбінат» про стягнення заборгованості у загальному розмірі 1108917,97 грн, з яких: 956299,00 грн - сума основного боргу, 8432,37 грн - інфляційні втрати, 131464,25 грн - пеня та 12722,35 грн - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №07-01Вол/ЧМ-І/2025 від 30.01.2025 в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару, у зв`язку з чим у Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський м`ясокомбінат» утворилася заборгованість у розмірі 956299,74 грн. Окрім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 131464,25 грн, 3% річних у розмірі 12722,35 грн та 8432,37 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 26.11.2025 відкрито провадження у справі №925/1447/25, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 26.01.2026 (повне рішення складене 28.01.2026) у справі №925/1447/25, з урахуванням ухвали від 28.01.2026 про виправлення описки, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Володар» задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський м`ясокомбінат» на користь позивача основний борг в сумі 956299,00 грн, інфляційні втрати в сумі 7541,95 грн, 3% річних в сумі 12613,18 грн та 68070,58 грн пені, в іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Черкаський м`ясокомбінат» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення повністю та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом під час ухвалення оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

- до позовної заяви позивачем не надано документів на підтвердження права підпису видаткових накладних іншою особою, відмінною від директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський м`ясокомбінат» Іванченка О.Л. Виходячи з вищенаведеного, позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо здійснення постачання товару;

- всупереч вимог закону товарно-транспортні накладні, копії яких додані до позовної заяви, не містять підпису уповноваженої особи замовника, а тому не можуть бути належними та допустимим доказами у справі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2026 апеляційну скаргу у справі №925/1447/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 апеляційну скаргу у справі №925/1447/25 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків.

27.02.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський м`ясокомбінат» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2026 відкрито апеляційне провадження у справі №925/1447/25, призначено її до розгляду на 31.03.2026, а також встановлено позивачу строк на подання відзиву.

23.03.2026 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Володар» просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Того ж дня від представника позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яку ухвалою від 24.03.2026 задоволено.

30.03.2026 Товариством з обмеженою відповідальністю «Черкаський м`ясокомбінат» подано клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтоване необхідністю отримання професійної правничої допомоги та надання часу на залучення адвоката.

У призначене засідання суду 31.03.2026 з`явилася представник позивача. Натомість, представники відповідача у судове засідання не з`явилися, хоча Товариство з обмеженою відповідальністю «Черкаський м`ясокомбінат» належним чином повідомлене про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа до електронного кабінету.

Присутня представник позивача заперечила щодо задоволення клопотання про відкладення розгляду справи.

Судом ухвалено відмовити у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський м`ясокомбінат» про відкладення розгляду справи з огляду на наступне.

Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

При цьому, відповідно до ч. 11 вказаної статті суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Частиною 2 ст. 202 ГПК України встановлено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Тобто, підставою для відкладення розгляду справи за клопотанням учасника справи у випадку неможливості його явки у судове засідання є наявність обґрунтованих причин такої неявки.

Клопотання про відкладення обґрунтоване необхідністю отримання відповідачем професійної правничої допомоги та надання часу на залучення адвоката.

Водночас, колегія суддів наголошує, що саме відповідач є особою, яка подала апеляційну скаргу і така скарга подана директором Іванченком О.Л. Отже, відсутність адвоката жодним чином не завадила відповідачу оскаржити рішення суду.

Поряд з цим, суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 58 ГПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

За змістом ч. 3 ст. 56 ГПК України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

У клопотанні про відкладення не зазначено про неможливість відповідача забезпечити самопредставництво юридичної особи у порядку ст. 56 ГПК України, враховуючи той факт, що апеляційна скарга подано безпосередньо керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський м`ясокомбінат».

До того ж, суд вважає, що у відповідача було більш ніж достатньо часу на залучення адвоката, оскільки апеляційне провадження у справі було відкрито ще 04.03.2026.

Отже, Товариством з обмеженою відповідальністю «Черкаський м`ясокомбінат» не доведено суду неможливості забезпечити участь у судовому засіданні уповноваженого представника, а також факту неможливості розгляду справи без участі скаржника, оскільки свої доводи щодо суті ухваленого рішення скаржник виклав в апеляційній скарзі, окрім того судом, не визнавалася обов`язковою явка у призначене судове засідання представників сторін.

З огляду на викладене, апеляційний суд не може визнати поважними причини неявки у судове засідання представника відповідача.

Надалі в судовому засіданні представник позивача надала пояснення по суті апеляційної скарги, після чого судом досліджено докази та заслухано виступ представника у судових дебатах.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Зі встановлених місцевим господарським судом обставин справи вбачається, що 30.01.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Володар» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Черкаський м`ясокомбінат» (покупець) укладений договір поставки №07-01Вол/ЧМ-І/2025, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець - прийняти та оплатити м`ясопродукти індичі (далі по тексту - товар) у кількості, асортименті та за ціною, зазначеними у додатках до цього договору, які є його невід`ємною частиною, та/або у видаткових накладних.

Товар поставлений за видатковими накладними, що оформлені між сторонами протягом строку дії договору, вважається поставленим за цим договором, навіть при відсутності посилання на договір в самих видаткових накладних (п. 1.4 договору).

Згідно з п. 2.1 договору ціна товару визначається в додатках до цього договору, які є його невід`ємними частинами, та/або у видаткових накладних.

Загальна ціна договору являє сумарну вартість всього товару, що поставляється за цим договором згідно додатків, що є його невід`ємними частинами, та/або видаткових накладних (п. 2.2 договору).

Відповідно до п. 2.3 договору у випадку, якщо дані в додатках до цього договору будуть відрізнятися від даних, вказаних у видаткових накладних, перевагу матимуть дані, що вказані у видаткових накладних.

Пунктом 3.1 договору узгоджено, що покупець здійснює оплату вартості товару у національній валюті шляхом 100% передоплати на поточний рахунок постачальника, зазначений в цьому договорі за замовлений товар. Покупець сплачує передоплату за товар протягом 3-х банківських днів з моменту виставлення рахунку постачальником. В протилежному випадку постачальник звільняється від зобов`язань щодо поставки товару покупцю.

Враховуючи властивості товару, що підлягає поставці за цим договором, можлива невідповідність даних щодо кількості та вартості товару в розмірі +/- 5%, які містяться у додатках до цього договору та/або видаткових накладних, та фактично поставленого постачальнику товару. У зв`язку з цим при прийманні товару сторони підписують акт приймання-передачі товару, дані якого є остаточними та є підставою для оплати товару. Подібні природні втрати, зазначені в цьому пункті, не вважаються порушенням зобов`язання з боку постачальника (п. 3.2 договору).

У випадку не підписання сторонами додатку до договору товар постачається за видатковою накладною та вважається таким, що поставлений на умовах цього договору (п. 4.3 договору).

Відповідно до п. 4.4 укладеного правочину постачальник передає товар покупцю в обумовлений заявкою термін, але не пізніше як через 96 годин з моменту отримання та двостороннього узгодження заявки в електронному чи факсимільному вигляді.

При передачі товару постачальник зобов`язаний передати всю необхідну документацію на товар, а уповноважена особа покупця зобов`язана прийняти товар і підписати всі необхідні документи, що підтверджують передачу товару покупцю (п. 4.5 договору).

Приймання товару покупцем по кількості та якості відбувається в момент приймання-передачі товару (п. 5.5 договору).

Згідно з п. 5.7 договору одержуваний товар вважається переданим постачальником і прийнятим покупцем:

- по якості - відповідно до посвідчення про якість під час передачі товару представнику покупця;

- по кількості - відповідно до даних, зазначених у видаткових накладних і актах приймання-передачі (у разі їх складання і підписання). Остаточна кількість поставленого товару визначається згідно до даних, зазначених в актах приймання-передачі. Претензії щодо кількості та/або якості товару можуть бути заявлені покупцем в момент приймання товару на складі з обов`язковим складанням відповідного акту розбіжностей.

Підписанням цього договору покупець свідчить, що особи, які будуть підписувати видаткові накладні, товарно-транспортні накладні про приймання товару від імені покупця, мають відповідні повноваження на таке підписання та приймання товару в інтересах та на користь покупця. Покупець не має права не сплачувати поставлений товар та відмовитися від його приймання на підставі відсутності відповідних повноважень у особи, яка підписала від його імені відповідні документи і прийняла товар в інтересах і на користь покупця (п. 5.9 договору).

Постачальник зобов`язується упакувати та поставити товар на умовах, зазначених в цьому договорі (п. 6.1 договору).

Покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар в порядку та на умовах, передбачених договором (п. 6.2 договору).

Згідно з п. 6.3 договору у випадку невиконання сторонами своїх обов`язків по цьому договору вони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством України.

Договір набирає сили з моменту його підписання сторонами і діє в частині поставок до 31.12.2026, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 8.1 договору).

До договору сторони підписали додаток №1 «Кільцева довіреність №07-01 від 30.01.2025 до договору поставки №07-01Вол/ЧМ-І/2025 від 30.01.2025», відповідно до змісту якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Черкаський м`ясокомбінат» повідомляє про те, що згідно з п. 12 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на отримання цінностей», при централізовано кільцевих перевезеннях, дозволяється отримання товарно-матеріальних цінностей від Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Володар» без довіреностей на підставі зразків печатки або штампів покупця. Отримання товару підтверджуємо зразками печатки та штампів підрозділів (Магазин/ЦС) покупця і зразками підписів матеріально-відповідальних осіб, уповноважених на отримання товарно-матеріальних цінностей згідно з переліком, який наведений в цьому додатку.

Також 30.01.2025 сторони підписали протокол розбіжностей до договору поставки №07-01Вол/ЧМ-І/2025 від 30.01.2025, в якому узгодили деякі пункти договору у відповідній редакції.

На виконання умов договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар загальною вартістю 3047164,66 грн, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними та відповідними їм товарно-транспортними накладними (ТТН):

- №879 від 06.02.2025 на загальну суму з ПДВ 123592,32 грн (ТТН №РЦБ-879 від 06.02.2025);

- №1355 від 28.02.2025 на загальну суму з ПДВ 251120,74 грн (ТТН в матеріалах справи відсутня);

- №1646 від 09.03.2025 на загальну суму з ПДВ 251070,55 грн (ТТН №РЦБ-1646 від 09.03.2025);

- №3019 від 29.04.2025 на загальну суму з ПДВ 155058,00 грн (ТТН №РЦБ-3019 від 29.04.2025);

- №3190 від 06.05.2025 на загальну суму з ПДВ 155728,80 грн (ТТН №РЦБ-3190 від 06.05.2025);

- №3440 від 15.05.2025 на загальну суму з ПДВ 129412,80 грн (ТТН №РЦБ-3440 від 15.05.2025);

- №3847 від 29.05.2025 на загальну суму з ПДВ 262282,02 грн (ТТН №РЦБ-3847 від 29.05.2025);

- №3973 від 03.06.2025 на загальну суму з ПДВ 335870,29 грн (ТТН №РЦБ-3973 від 03.06.2025);

- №4032 від 05.06.2025 на загальну суму з ПДВ 326578,01 грн (ТТН №РЦБ-4032 від 05.06.2025);

- №4116 від 08.06.2025 на загальну суму з ПДВ 465699,34 грн (ТТН №РЦБ-4116 від 08.06.2025);

- №4360 від 17.06.2025 на загальну суму з ПДВ 276629,03 грн (ТТН №РЦБ-4360 від 17.06.2025);

- №4430 від 19.06.2025 на загальну суму з ПДВ 314122,76 (ТТН №РЦБ-4430 від 19.06.2025).

Зазначені видаткові накладні та товарно-транспортні накладні підписані представниками постачальника (вантажовідправника) та покупця (вантажоодержувача) і скріплені печаткам підприємств. У видаткових накладних є посилання на договір поставки №07-01Вол/ЧМ-І/2025, а у товарно-транспортних накладних - на відповідні видаткові накладні.

Відповідач частково розрахувався з позивачем за поставлений товар, сплативши на користь позивача 2090864,92 грн, що підтверджується випискою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» за період з 01.01.2025 по 14.10.2025, а саме:

- 05.02.2025 - 123840,00 грн згідно з платіжним документом №3068;

- 27.02.2025 - 250920,00 грн згідно з платіжним документом №3358;

- 07.03.2025 - 250920,00 грн згідно з платіжним документом №3538;

- 07.05.2025 - 155315,00 грн згідно з платіжним документом №4800;

- 12.05.2025 - 155728,80 грн згідно з платіжним документом №4914;

- 02.06.2025 - 129412,80 грн згідно з платіжним документом №5253;

- 02.06.2025 - 262282,02 грн згідно з платіжним документом №5254;

- 11.06.2025 - 662446,30 грн згідно з платіжним документом №5399;

- 13.10.2025 - 100000,00 грн згідно з платіжним документом №7953.

Між сторонами за договором також було підписано акт звірки взаємних розрахунків по стану за період 9 місяців 2025 року, згідно з яким заборгованість відповідача станом на 30.09.2025 становила 1056299,74 грн.

Позивачем до матеріалів справи надано лист Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський м`ясокомбінат» №03/10-25 від 03.10.2025 за підписом директора Олексія Іванченка, відповідно до змісту якого директор відповідача підтвердив наявність заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Володар» за договором поставки №07-01Вол/ЧМ-І/2025 від 30.01.2025 в сумі 1056299,74 грн. Цим листом відповідач також зобов`язався у термін до 10.10.2025 погасити зазначений грошовий борг.

Судом першої інстанції також встановлено, що після дати складання вищезазначеного листа, відповідач 13.10.2025 перерахував на користь позивача 100000,00 грн.

Зі змісту акту звірки взаємних розрахунків за період 01.01.2025-15.10.2025 між сторонами за спірним договором, який підписаний позивачем, випливає, що відповідач частково розрахувався з позивачем за поставлений товар, перерахувавши на користь останнього 2090864,92 грн.

Водночас, заборгованість у розмірі 956299,74 грн залишилась непогашеною, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Також позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню у розмірі 131464,25 грн, 3% річних у розмірі 12722,35 грн та 8432,37 грн інфляційних втрат.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначив наступне:

- відповідно до відомостей Єдиного держаного реєстру підприємств та організацій України єдиною особою, уповноваженою на підписання документів від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський м`ясокомбінат», є директор Іванченко О.Л. Повноваження на здійснення господарської операції можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом юридичної особи тощо. В договорі поставки №07/01Вол/ЧМ-І/2025 від 30.01.2025 особою, що має право виступати в інтересах товариства, визначено директора товариства Іванченка О.Л., інших підписантів ані договором, ані статутними документами не встановлено. До позовної заяви позивачем не надано документів на підтвердження права підпису видаткових накладних іншою особою, відмінною від директора товариства Іванченка О.Л. Отже документи, на які позивач посилається як на підтвердження факту відвантаження та реалізації товару, а саме видаткові накладні, не підписані уповноваженою на те особою;

- позивачем до позовної заяви додано копії товарно-транспортних накладних з підписами, нібито проставленими від імені вантажоодержувача. Водночас, ці підписи не належать уповноваженій особі - директору підприємства Іванченку О.Л., а отже не можуть вважатися підтвердженням отримання вантажу. Окрім того в наданих позивачем товарно-транспортних накладних відсутній підпис водія (експедитора), що суперечить вимогам Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні. Виходячи з вищевикладеного, додані позивачем до позовної заяви товарно-транспортні накладні не можуть бути належними та допустимим доказами в даній справі;

- отже, позивачем не додано до позовної заяви належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості відповідача та права на стягнення такої заборгованості.

Позивач на спростування наведених тверджень виклав наступні аргументи:

- відповідачу відомо про те, що одночасно з підписанням договору поставки ним було підписано та надано стороні позивача додаток до договору №1 «Кільцева довіреність № 07-01 від 30.01.2025 до договору поставки № 07-01Вол/ЧМ-І/2025 від 30.01.2025» на уповноважених представників, які мали право на отримання товару від позивача. Видаткові накладні, надані до позовної заяви, підписані представниками відповідача, які вказані у цій кільцевій довіреності;

- окрім видаткових накладних факт поставки товару підтверджується, зокрема, і гарантійним листом щодо погашення заборгованості №03/10-25 від 03.10.2025, в якому директор відповідача підтвердив той факт, що у межах дії договору поставки виникла заборгованість перед позивачем у сумі 1056299,74 грн, та гарантував зобов`язання в термін до 10.10.2025 погасити зазначений вище борг. Також, факт поставки товару частково підтверджується і банківськими виписками, з яких прослідковується часткова оплата вартості поставленого товару.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов наступних висновків:

- видаткові накладні, які містяться у матеріалах справи, відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» містять такі обов`язкові реквізити як дату складання, назву підприємства, від імені якого складено документ і якому здійснюється поставка, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції, особисті підписи в графі «від постачальника» та «отримав(ла)», які засвідчені відтисками печаток обох сторін;

- відповідач не повідомив та не довів факту протиправності використання своєї печатки, не надав доказів її втрати, так само як і не надав доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з її втратою чи викраденням;

- прізвища та підписи осіб, які наведені в додатку до договору №1 «Кільцева довіреність № 07-01 від 30.01.2025 до договору поставки № 07-01Вол/ЧМ-І/2025 від 30.01.2025», співпадають із прізвищами та підписами осіб, які підписували відповідні видаткові накладні від імені відповідача;

- підписання видаткових накладних з боку відповідача підтверджує обізнаність останнього про суму заборгованості за поставлений товар за кожною із видаткових накладних. З урахуванням приписів ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) строк оплати за поставлений товар сплив наступного дня після дати поставки товару, тобто з дати підписання сторонами кожної із видаткових накладних;

- положення договору не містять відповідальності покупця за несвоєчасну оплату продукції у вигляді пені. Дослідивши розрахунок пені, суд встановив, що позивач здійснює нарахування: за період 19.06.2025-19.10.2025 на суму боргу 1056299,00 грн у розмірі 110347,07 грн; за період 20.10.2025-14.11.2025 на суму боргу 956299,00 грн у розмірі 21117,18 грн. Проте, право на стягнення пені у позивача виникло лише з введенням в дію змін до ст. 549 ЦК України (доповнення частини 3 абзацом 2), тобто з 28.08.2025;

- за таких обставин, судом здійснено власний розрахунок пені, яка підлягає стягненню з відповідача в розмірі облікової ставки НБУ: за період 28.08.2025-12.10.2025 (оскільки 13.10.2025 відповідачем здійснена часткова оплата 100000,00 грн) на суму боргу 1056299,00 грн у розмірі 41268,01 грн; за період 13.10.2025-14.11.2025 на суму боргу 956299,00 грн у розмірі 26802,57 грн;

- дослідивши розрахунок позивача сум 3% річних та інфляційних втрат, суд визнав його необґрунтованим у зв`язку з неправильним визначенням граничного строку оплати товару.

Апеляційний суд погоджується з наведеними вище висновками місцевого господарського суду в їх сукупності та вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).

Вказаний перелік обов`язкових реквізитів документа кореспондується з п. 2.3 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, згідно з яким первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.4 Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Отже за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.3 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та відображають реальні господарські операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, видаткові накладні, які містяться у матеріалах справи, відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» містять такі обов`язкові реквізити як дату складання, назву підприємства, від імені якого складено документи і якому здійснюється поставка, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції, особисті підписи в графі «від постачальника» та «отримав(ла)», які засвідчені відтисками печаток обох сторін.

Встановивши наявність відбитку печатки відповідача на спірних документах та, враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, актах, суди мають дослідити питання встановлення обставин, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа (висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 29.01.2020 у справі №916/922/19).

У постанові від 20.12.2018 у справі №910/19702/17 Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки покупця, не може свідчити про те, що такі видаткові накладні є неналежними доказами у справі. Відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними. Відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності її підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки відповідача, не може свідчить про те, що така особа є неуповноваженою чи що така видаткова накладна є неналежним доказом у справі.

За обставин справи, відповідач не повідомив та не довів факту протиправності використання своєї печатки, не надав доказів її втрати, так само як і не надав доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з її втратою чи викраденням.

Отже, відсутні підстави вважати, що печатка відповідача використовувалася проти його волі, а подані позивачем видаткові накладні є неналежними або недопустимим доказами виконання умов договору, що повністю узгоджуються із наведеними нормами права та правовими позиціями Верховного Суду.

Крім того, як було зазначено вище, до договору підписано додаток №1 «Кільцева довіреність №07-01 від 30.01.2025 до договору поставки №07-01Вол/ЧМ-І/2025 від 30.01.2025», відповідно до змісту якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Черкаський м`ясокомбінат» повідомляє про те, що згідно з п. 12 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на отримання цінностей», при централізовано кільцевих перевезеннях, дозволяється отримання товарно-матеріальних цінностей від Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Володар» без довіреностей на підставі зразків печатки або штампів покупця. Отримання товару підтверджуємо зразками печатки та штампів підрозділів (Магазин/ЦС) покупця і зразками підписів матеріально-відповідальних осіб, уповноважених на отримання товарно-матеріальних цінностей згідно з переліком, який наведений в цьому додатку.

Прізвища та підписи осіб, які наведені в додатку, співпадають із прізвищами та підписами осіб, які підписували відповідні видаткові накладні від імені відповідача.

Таким чином, безпідставними є доводи відповідача щодо підписання видаткових накладних та товарно-транспортних накладних неуповноваженою особою.

Загалом за період з 06.02.2025 до 19.06.2025 позивач поставив відповідачу товар за видатковими накладними на загальну суму 3047164,66 грн.

За умовами п. 3.1 договору покупець здійснює оплату вартості товару у національній валюті шляхом 100% передоплати на поточний рахунок постачальника, зазначений в договорі за замовлений товар. Покупець сплачує передоплату за товар протягом 3-х банківських днів з моменту виставлення рахунку постачальником. В протилежному випадку постачальник звільняється від зобов`язань щодо поставки товару покупцю.

Матеріали справи не містять відповідних рахунків на оплату вартості поставленого товару, які позивач був зобов`язаний виставляти відповідачу.

Водночас, відповідно до правової позиції, викладеної в постановах Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №918/537/18, 29.08.2019 у справі №905/2245/17 та 26.02.2020 у справі №915/400/18, за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар.

Суд першої інстанції встановив, що підписання видаткових накладних з боку відповідача підтверджує обізнаність останнього про суму заборгованості за поставлений товар за кожною із видаткових накладних.

Отже, з урахуванням приписів ч. 1 ст. 692 ЦК України, строк оплати за поставлений товар сплив наступного дня після дати поставки товару, тобто з дати підписання сторонами кожної із видаткових накладних.

При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Отже, строк оплати за видатковою накладною №879 від 06.02.2025 сплив 07.02.2025, за видатковою накладною №1355 від 28.02.2025 - 03.03.2025 (оскільки 01.03.2025 і 02.03.2025 вихідні дні), за видатковою накладною №1646 від 09.03.2025 - 10.03.2025, за видатковою накладною №3019 від 29.04.2025 - 30.04.2025, за видатковою накладною №3190 від 06.05.2025 - 07.05.2025, за видатковою накладною №3440 від 15.05.2025 - 16.05.2025, за видатковою накладною №3847 від 29.05.2025 - 30.05.2025, за видатковою накладною №3973 від 03.06.2025 - 04.06.2025, за видатковою накладною №4032 від 05.06.2025 - 06.06.2025, за видатковою накладною №4116 від 08.06.2025 - 09.06.2025, за видатковою накладною №4360 від 17.06.2025 - 18.06.2025 та за видатковою накладною №4430 від 19.06.2025 - 20.06.2025.

Оскільки, як встановлено вище, відповідач частково оплатив отриманий товар (на суму 2090864,92 грн), у останнього утворилася заборгованість в сумі 956299,74 грн, строк оплати якої є таким, що настав.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача 956299,00 грн основного боргу в межах заявлених позовних вимог є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Окрім суми основного боргу позивачем заявлено до стягнення з відповідача 131464,25 грн пені, 8432,37 грн інфляційних втрат та 12722,35 грн 3% річних.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 549 ЦК України, на яку посилається позивач, заявляючи вимогу про стягнення пені, визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені (ч. 3).

Суд враховано, що абз. 2 ч. 3 вказаної статті додано відповідно до Закону України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб» №4196-IX від 09.01.2025, який набрав чинності 28.02.2025, проте введений в дію через шість місяців з дня набрання чинності (ч. 1 ст. 17 Закону України від 09.01.2025 №4196-IX), тобто 28.08.2025, а тому така норма підлягає застосуванню, починаючи з 28.08.2025.

При цьому, положення договору поставки не містять відповідальності покупця за несвоєчасну оплату продукції у вигляді пені.

Дослідивши розрахунок пені, суд встановив, що позивач здійснює нарахування наступним чином:

- за період 19.06.2025-19.10.2025 на суму боргу 1056299,00 грн у розмірі 110347,07 грн;

- за період 20.10.2025-14.11.2025 на суму боргу 956299,00 грн у розмірі 21117,18 грн.

Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, право на стягнення пені у позивача виникло лише з введенням в дію змін до ст. 549 ЦК України, а саме з 28.08.2025.

Отже, в межах строку, визначеного позивачем, судом здійснено перерахунок пені, яка підлягає стягненню з відповідача в розмірі облікової ставки НБУ:

- за період 28.08.2025-12.10.2025 (оскільки 13.10.2025 відповідачем здійснена часткова оплата 100000,00 грн) на суму боргу 1056299,00 грн у розмірі 41268,01 грн;

- за період 13.10.2025-14.11.2025 на суму боргу 956299,00 грн у розмірі 26802,57 грн.

Таким чином, вимога про стягнення пені підлягає часовому задоволенню у розмірі 68070,58 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не виконав зобов`язання з оплати поставленого товару, позивач правомірно нараховував до стягнення інфляційні втрати та 3% річних.

Водночас, як встановлено вище, строк оплати за видатковою накладною №4430 від 19.06.2025 на суму 314122,76 грн сплив 20.06.2025, а тому нарахування інфляційних втрат та 3% річних за такою видатковою накладною слід здійснювати з 21.06.2025.

Крім того, при здійсненні розрахунку позивачем не враховано, що день фактичної сплати суми заборгованості (її частини) не включається в період часу, за який здійснюється стягнення компенсаційних нарахувань.

Дослідивши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції правильно встановив, що позивач здійснює нарахування на суму боргу 1056299,00 грн за період 19.06.2025-19.10.2025, проте строк оплати поставленого товару за видатковою накладною №4430 від 19.06.2025 сплив 20.06.2025, відтак нарахування 3% річних та інфляційних втрат на таку суму заборгованості слід здійснювати з 21.06.2025. Позивачем також не враховано, що 12.10.2025 відповідачем було частково сплачено 100000,00 грн в рахунок погашення заборгованості. При цьому, в межах заявленого періоду, а саме у період прострочення 19-20.06.2025, позивач має право на нарахування 3% річних та інфляційних втрат лише на суму боргу 742176,24 грн (1056229 - 314122,76).

Отже, в межах строку, визначеного позивачем, судом здійснено власний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат:

а) 3% річних:

- за період 19.06.2025-20.06.2025 на суму боргу 742176,24 грн у розмірі 122,00 грн;

- за період 21.06.2025-12.10.2025 на суму боргу 1056299,00 грн у розмірі 9897,38 грн;

- за період 13.10.2025-14.11.2025 на суму боргу 956299,00 грн у розмірі 2593,80 грн.

б) інфляційні втрати:

- за період 19.06.2025-20.06.2025 на суму боргу 742176,24 грн інфляційні втрати відсутні;

- за період 21.06.2025-12.10.2025 на суму боргу 1056299,00 грн у розмірі 1064,74 грн;

- за період 13.10.2025-14.11.2025 на суму боргу 956299,00 грн у розмірі 8606,69 грн.

Отже вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають частковому задоволення у розмірі 12613,18 грн 3% річних та 7541,95 грн інфляційних втрат.

Як наслідок, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про часткове задоволення позову.

При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача з приводу відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження наявності спірної заборгованості апеляційним судом відхиляються з огляду на встановлені вище обставини справи.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76 та 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду Черкаської області від 26.01.2026 у справі №925/1447/25 ухвалене з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський м`ясокомбінат» не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський м`ясокомбінат» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 26.01.2026 у справі №925/1447/25 залишити без змін.

3. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Черкаський м`ясокомбінат».

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 10.04.2026.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов