ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2026 р.м. ХарківСправа № 922/4464/24 (369/15876/24)

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кононової О.В.

при секретарі судового засідання Зубко Ю.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом ОСОБА_1
до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Толока" , 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА-КАПІТАЛ-ІНВЕСТ"
про про витребування майна та визнання майнових прав, що розглядається в межах провадження по справі № 922/4464/24 про банкрутство ТОВ "Альфа - Капітал - Інвест"
за участю :

представника позивача - Присяжнюка Р.В.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.01.2025 відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ "Альфа-Капітал-Інвест"; визнано вимоги ініціюючого кредитора ОСОБА_2 в сумі 4 672 474,00 грн; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном; розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Кошовського С.В.

При цьому, судом встановлено, що у вересні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Києво - Святошинського районного суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ТОЛОКА" та Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ "Альфа-Капітал-Інвест" в якому просила витребувати на її користь квартиру АДРЕСА_1 та визнати за нею майнові права за Договором про участь у Фонді інвестування будівництва № 177-В2 від 08.11.2016.

Ухвалою від 30.09.2025 Києво - Святошинський районний суд Київської області відкрив провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ТОЛОКА", Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА КАПІТАЛ - ІНВЕСТ" про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності.

Ухвалою від 02.07.2025 Києво - Святошинський районний суд Київської області передав цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ТОЛОКА", Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА КАПІТАЛ - ІНВЕСТ" про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності - на розгляд до Господарського суду Харківської області, де перебуває справа № 922/4464/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА-КАПІТАЛ-ІНВЕСТ".

14.10.2025 справа № 369/15876/24 надійшла до Господарського суду Харківської області.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 14.10.2025 справу № 922/4464/24 (369/15876/24) передано на розгляд судді Кононовій О.В.

Ухвалою від 20.10.2025 суд прийняв справу № 369/15876/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ТОЛОКА", Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА КАПІТАЛ - ІНВЕСТ" про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності, - до розгляду в межах справи № 922/4464/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА КАПІТАЛ - ІНВЕСТ".

Ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відмовив в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ТОЛОКА" про залучення до участі у справі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - приватного нотаріуса Бучанського районного територіального округу Київської області Деребери Т.О.

Встановив відповідачам, відповідно до ст.251 Господарського процесуального кодексу України, строк 15 календарних днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов.

Встановив позивачу, відповідно до ст.251 Господарського процесуального кодексу України, строк на подання до суду відповіді на відзив - 5 календарних днів з дня його отримання. Копію відповіді на відзив та доданих до неї документів позивач зобов`язаний надіслати (надати) іншим учасникам справи одночасно із надсиланням (наданням) відповіді на відзив до суду, а докази надіслання надати суду разом із відповіддю на відзив.

Встановив відповідачам, відповідно до ст.251 Господарського процесуального кодексу України, строк на подання до суду заперечень на відповідь позивача на відзив - 5 календарних днів з дня її отримання.

Ухвалою від 19.12.2025 суд відмовив АТ КБ "ПриватБанк" в задоволенні клопотання (вх. №27335 від 24.11.2025) про залучення АТ КБ "ПриватБанк" до участі у справі № 922/4464/24 (369/15876/24) як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача (ТОВ "АЛЬФА-КАПІТАЛ-ІНВЕСТ").

Ухвалив подальший розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі.

Повторно встановив відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Встановив позивачу, згідно із ст.166 Господарського процесуального кодексу України, строк на подання до суду відповіді на відзив з дня його отримання - 5 календарних днів. Зобов`язати позивача надіслати (надати) відповідь на відзив та додані до нього документи іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) такої відповіді на відзив до суду. Докази такого надіслання надати суду.

Встановив відповідачам, згідно із ст.167 Господарського процесуального кодексу України строк на подання до суду заперечення з дня отримання відповіді на відзив - 5 календарних днів.

Почав у справі підготовче провадження і призначив підготовче засідання на "20" січня 2026 р. на 15:40 год.

В судовому засіданні 20.01.2026 суд закрив підготовче провадження та призначив справу № 922/4464/24 (369/15876/24) до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 24 лютого 2026 року о 15:20 год.

Проте судове засідання, призначене на 15:20 24.02.2026, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Кононової О.В. у період з 23 по 27 лютого 2026 року на навчанні з підготовки та підтримання кваліфікації суддів місцевих господарських судів, організованому Харківським регіональним відділенням Національної школи суддів України.

У зв`язку з чим суд відповідною ухвалою повідомив учасників процесу, що судове засідання щодо розгляду справи по суті відбудеться 01 квітня 2026 року о(б) 10:30 год.

В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог, зокрема зазначив, що на підставі Договору участі у фонді фінансування будівництва від 08.11.2016, укладеного між ТОВ "Фінансова компанія "Толока" та ОСОБА_3 , а також Додаткової угоди від 10.08.2018, за якою до ОСОБА_1 перейшли права вимоги за зазначеним договором, нею у повному обсязі виконано грошові зобов`язання щодо інвестування об`єкта нерухомості. За твердженням представника позивачки, після завершення будівництва ОСОБА_1 набула майнових прав на об`єкт інвестування, однак ТОВ "Фінансова компанія "Толока" не вчинило дій щодо оформлення права власності на квартиру та її передачі. Водночас право власності на спірну квартиру зареєстровано за ТОВ "Альфа - Капітал - Інвест", що, на думку позивачки, свідчить про порушення її прав як інвестора. З огляду на викладене, позивачка й звернулась до суду з вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання за нею майнових прав на квартиру на підставі вищенаведених угод.

Представники відповідачів в призначене судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи по суті були повідомлені в установленому законом порядку.

Як вказано у Рішенні Конституційного суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

В частині 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вказує на те, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Суд зазначає, що питання про те, що певні обставини перешкоджають розгляду справи, вирішуються судом залежно від конкретних обставин справи.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Додатково суд звертає увагу на те, що судом двічі встановлювався відповідачам строк на надання відзиву, проте останніми таке процесуальне право реалізовано не було, відповідні відзиви до суду не скеровані.

З урахуванням вищенаведеного, приймаючи до уваги, що явка представників учасників у справі судом не була визнана обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу по суті в цьому судовому засіданні за наявними в справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивачки, суд встановив наступне.

08 листопада 2016 року між ТОВ "Фінансова компанія "Толока" (Управитель, Відповідач 1) та ОСОБА_3 (Довіритель) був укладений ДОГОВІР про участь у фонді фінансування будівництва № 177-В2. За умовами вказаного Договору ОСОБА_3 передав у довірчу власність Відповідача 1 грошові кошти з метою отримання у власність об`єкта інвестування загальною площею 48,70 кв. м, секція 6, проектний номер 177, корпус Б2, секція 6, поверх 15.

10 серпня 2018 року ДОВІРИТЕЛЬ Ритвін Дмитро Михайлович з однієї сторони, ПРАВОНАСТУПИНИК ОСОБА_1 , з другої сторони та УПРАВИТЕЛЬ Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ТОЛОКА", уклали Додаткову угоду № 1.

Згідно пункту 1 вищевказаної Додаткової угоди на вимогу Довірителя (заява 10 серпня 2018 року), відповідно до Правил ФФБ та згідно з Договором про участь у Фонді фінансування будівництва, п. 6.1 пп. б цією Додатковою угодою № 1 до Договору про участь у Фонді фінансування будівництва від № 177-В2 від 08 листопада 2016 року (в подальшому - Додаткова угода № 1) було оформлено уступку прав вимоги Довірителя, що випливають з Договору про участь у Фонді фінансування будівництва, на користь третьої особи - ОСОБА_1 з зазначенням всіх даних про мою особу.

В пункті 2 Додаткової угоди № 1 зазначено, що всі кошти, сплачені Довірителем за Договором, а саме 645 275,00 гривень (шістсот сорок п`ять тисяч двісті сімдесят п`ять грн. 00 коп.) вважаються закріпленими за Правонаступником (новим Довірителем) - ОСОБА_1 .

В пункті 3 Додаткової угоди № 1 зазначено, що Управитель дає свою згоду на уступку Довірителем прав вимоги, що випливають з Договору про участь у Фонді фінансування будівництва № 177-B2 від 08 листопада 2016 року на Правонаступника, на умовах та в порядку, визначених цією Додатковою угодою № 1.

3 моменту підписання Додаткової угоди Довіритель передав, а Правонаступник прийняв на себе права і обов`язки, що належали Довірителю на підставі Договору та Додаткової угоди № 1 (пункт 4 Додаткової угоди № 1).

Відповідно до пунктів 5, 6 Додаткової угоди № 1изначено, що підписавши дану додаткову угоду Довіритель та Правонаступник підтвердили, що здійснили повний розрахунок між собою за майнові права на об`єкт інвестування:, а саме:

- будівництва житлового комплексу за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, місто Вишневе, вулиця Вітянська, 2, секція 6, проектний номер квартири - 177, поверх 15, кількість кімнат - 1, загальна проектна площа: 48,70 кв. м.

Довіритель та Правонаступник підтверджують відсутність претензій (в тому числі грошових розрахунків) один до одного в момент підписання даної Додаткової угоди № 1.

Згідно пунктів 8, 9 Додаткової угоди № 1 - інші умови Договору, не зазначені в даній Додатковій угоді № 1, залишаються незмінними, і Сторони підтверджують по них свої зобов`язання.

Додаткова угода № 1 є невід`ємною частиною Договору про участь у Фонді фінансування будівництва № 177-В2 від 08 листопада 2016 року і вступає в силу з моменту її підписання Сторонами.

До матеріалів справи додане Свідоцтво про участь у ФФБ виду А (невід`ємна частина Договору про участь у Фонді фінансування будівництва виду А) № 177 - В2 від 10.08.2018, видане ТОВ "ФК "Толока" ОСОБА_4 , за умовами якого сума внесених Довірителем коштів становила 645 275,00 гривень, з кількістю закріплених за Довірителем вимірних одиниць об`єктів інвестування - 48,70 (сорок вісім цілих сімдесят сотих) кв. м., тобто 100 % загальної проектної площі об`єкта інвестування.

Позивачка вказує, що в подальшому, при оформленні технічного паспорту на вищевказану квартиру загальна площа квартири змінилася і становить на даний час - 47,4 кв.м.

З матеріалів справи вбачається, що 05.09.2024 ОСОБА_4 направила Відповідачу 1 заяву про вчинення дій, а саме оформлення права власності на інвестовану квартиру (рекомендований лист з описом), яке було вручено 10.09.2024.

Проте, відповідно Витягу з реєстру речових прав, який доданий до матеріалів справи, вбачається, що право власності на вищевказану квартиру було зареєстровано 14 червня 2024 року за Товариством з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА - КАПІТАЛ - ІНВЕСТ" на підставі рішення про Державну реєстрацію прав та їх обтяжень, згідно технічного паспорту № 30317-124 виданого 09.11.2017 ТОВ "Оксі- К Консалтинг", витягу з реєстру будівельної діяльності ЄДЕССБ серія та номер КС 08 виданий 28.03.2017. Видавник: ТОВ "Оксі-К Консалтинг"; Витяг з Реєстру будівельної діяльності ЄДЕССБ, серія та номер: КС08, виданий 28.03.2017, видавник: ЄДЕССБ, Документ отримано з ЄДЕСС; документ, що підтверджує присвоєння закінченому будівництвом об`єкту адреси, серія та номер: 56/43, виданий 09.10.2017, видавник: Вишнева міська рада Києво - Святошинського району Київської області; акт приймання - передачі, серія та номер: 177-B2, виданий 28.10.2021, видавник: ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ`ТОЛОКА"; ТОВ "АЛЬФА - КАПІТАЛ - ІНВЕСТ". Розмір частки:1. Власники: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АЛЬФА -КАПІТАЛ - ІНВЕСТ", (Відповідач 2), , країна реєстрації: Україна.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.09.2024 (номер інформаційної довідки 395299321) в розділі "актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна» містяться відомості проте, що відповідачу 2, а саме: ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АЛЬФА-КАПІТАЛ-ІНВЕСТ", , країна реєстрації: Україна належить на праві власності квартира, загальна площа якої 47,4 кв. м., а житлова площа: 18,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Суд, стосовно наведених обставин, зазначає наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Приватноправовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду від 08 листопада 2023 року в справі №761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Так, наразі ОСОБА_4 просить суд захистити її порушене право власності на спірну квартиру, посилаючись на те, що вона виконала умови договору про пайову участь, сплатила кошти у повному обсязі, однак позбавлена права отримати у власність спірну квартиру у зв`язку з неправомірними діями 1-го відповідача, який передав квартиру іншій особі.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 202 ЦК України правочин - це дія особи, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Метою будь-якого правочину є досягнення певних юридичних наслідків, що мають істотне значення для сторін правочину.

Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Договір як універсальний регулятор приватних відносин покликаний забезпечити їх регулювання та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків.

У статті 626 ЦК України закріплено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (частина третя статті 626 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У частині першій статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною третьою статті 4 Закону України "Про інвестиційну діяльність" закріплено порядок інвестування та фінансування об`єктів житлового будівництва, зокрема, з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, а також шляхом емісії цільових облігацій підприємств, виконання зобов`язань за якими здійснюється шляхом передачі об`єкта (частини об`єкта) житлового будівництва.

Відповідно до пункту 5 статті 7 та статті 4 Закону України "Про інвестиційну діяльність" інвестор має право володіти, користуватися, розпоряджатися об`єктом і результатом інвестицій (об`єктами інвестиційної діяльності може бути будь-яке майно, а також майнові права). Згідно з пунктом 6 статті 7 цього Закону інвестор має право на придбання необхідного йому майна у громадян і юридичних осіб безпосередньо або через посередників за цінами і на умовах, що визначаються за домовленістю сторін, якщо це не суперечить законодавству України, без обмеження за обсягом і номенклатурою.

Статтею 2 Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю" вказано, що об`єкт інвестування - це квартира або приміщення соціально-побутового призначення в об`єкті будівництва, яке після закінчення будівництва стає окремим майном.

Згідно зі статтею 177 ЦК України до об`єктів цивільних прав відносяться речі, майнові права та інше. Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України). За правилами статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування). Майнове право є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право є обмеженим речовим правом, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним зі способів захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є визнання права.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За положеннями статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникає, зокрема, з договорів та інших правочинів, має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилом статті 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

13 травня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в межах справи № 760/17864/16-ц (провадження № 61-699св17) підтвердив раніше сформовану позицію, викладену в постановах від 20 березня 2019 року у справі № 761/20612/15-ц (провадження № 14-39цс19) та від 27 лютого 2019 року у справі № 761/32696/13-ц (провадження № 14-606цс18), яка полягає в тому, що в разі невиконання забудовником належним чином взятих на себе зобов`язань, а також відсутності факту введення будинку в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків, ефективним способом захисту порушених прав є визнання майнових прав на об`єкт інвестування.

За загальним правилом судове рішення не породжує право власності, а лише підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах, у випадках, коли це право не визнається, заперечується та оспорюється.

Частиною першої статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до частини першої статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

За положеннями пункту 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 квітня 2011 року, прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Положенням пункту 78 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року № 553), для державної реєстрації права власності на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартиру, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, власником такого майна подаються такі документи: 1) документ, що підтверджує набуття у власність особою закріпленого за особою об`єкта інвестування, передбачений законодавством (інвестиційний договір, договір про пайову участь, договір купівлі-продажу майнових прав тощо; 2) технічний паспорт на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартиру, житлове, нежитлове приміщення тощо). У разі придбання особою безпроцентних (цільових) облігацій, за якими базовим товаром є одиниця нерухомості, документами, що підтверджують набуття у власність закріпленого за особою об`єкта будівництва, є договір купівлі-продажу облігацій та за наявності документ, згідно з яким здійснювалось закріплення відповідного об`єкта інвестування за власником облігацій (договір резервування, бронювання тощо).

Зазначеними нормами встановлено первинний спосіб набуття права власності на річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлене право власності інших осіб.

Таким чином саме інвестор, як особа за кошти якої і на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування.

Державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийнято в експлуатацію у встановленому порядку. В іншому випадку інвестор не зможе визнати право власності на квартиру до введення будинку в експлуатацію. Згідно із частиною четвертою статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Отже, інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою.

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього (частина перша статті 330 ЦК України).

Власник має право витребовувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (частина перша статті 387 ЦК України).

Частина перша статті 388 ЦК України містить перелік підстав, за яких власник майна має право витребовувати своє майно, зокрема якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (підпункт 3 зазначеної статті).

Якщо майно було набуте безпідставно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребовувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України).

Оскільки після виконання умов інвестиційного договору інвестор набуває майнові права на об`єкт інвестування, які після завершення будівництва об`єкта нерухомості та прийняття його до експлуатації трансформуються у право власності інвестора на проінвестований об`єкт з необхідністю державної реєстрації інвестором такого права за собою, то забудовник позбавлений права відчужувати об`єкт інвестування на користь будь-якої іншої особи.

Таким чином, інвестор наділений правом вимагати повернення належного йому об`єкта інвестування від будь-якої іншої особи.

З урахуванням наведених вище обставин, суд констатує, що ОСОБА_4 повністю виконала свої зобов`язання перед ТОВ "ФК "Толока" за Договором про участь у Фонді фінансування будівництва № 177-B2 від 08 листопада 2016 року та на умовах та в порядку, визначених Додатковою угодою № 1 до вказаного Договору. Однак ТОВ "ФК "Толока" не виконало своїх зобов`язань та не передало Позивачці документи, необхідні для оформлення права власності на спірну квартиру. При цьому після прийняття будинку в експлуатацію ТОВ "ФК "Толока" відчужило ТОВ "Альфа - Капітал - Інвест", яке зареєструвало за собою право власності на вказану Квартиру.

З урахуванням наведеного, суд підсумовує, що після виконання умов Договору ОСОБА_4 набула майнові права на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набула право власності на об`єкт інвестування як первісний власник. Оскільки у ОСОБА_4 виникло право власності на об`єкт інвестування з моменту завершення будівництва, то вона має право на його витребування.

Це також узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 12.11.2014 у справі № 6-129цс14, що новостворене нерухоме майно стає об`єктом цивільних правовідносин з моменту завершення будівництва, прийняття в експлуатацію або державної реєстрації без урахування того, яким суб`єктом правовідносин здійснено такі дії та на якого суб`єкта цивільних правовідносин або сторону договору зареєстроване новостворене майно. Захист майнових прав на новостворене майно, прийняте в експлуатацію та оформлене (зареєстроване) на іншу особу, у разі невизнання цією особою прав позивача на спірне майно здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, то захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. При цьому рішення суду про захист порушеного права та визнання за позивачем прав на спірне майно є підставою для реєстрації такого права.

Таким чином, суд доходить висновку, що права інвестора на прийняте в експлуатацію нерухоме майно, стосовно якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Реєстр) внесено запис про право власності іншої особи, мають захищатись шляхом подання позову речово-правового характеру.

За загальним правилом якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Реєстру; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 115, 116), від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (пункт 98), від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 (пункт 80).

З урахуванням цих висновків суд вважає, що можливість задоволення вимоги про визнання майнового права завжди залежить від фактичних обставин справи та порушеного права, за захистом якого звернувся позивач, а отже, за обставинами цієї справи не може вважатися ефективним способом захисту.

Ураховуючи наведене, суд зазначає, що вимога позивачки про визнання за нею майнових прав на спірну квартиру не може бути задоволена судом, оскільки таке право нею набуто в силу закону на підставі укладеного Договору про участь у фонді фінансування будівництва № 177-В2 від 08.11.2016, а задоволення такої вимоги не призведе до поновлення майнової сфери Позивачки, зокрема до введення її у володіння квартирою, а тому є неефективними.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (близький за змістом підхід сформулював Верховний Суд України в постанові від 17.12.2014 у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. При цьому зазначені норми є загальними, стосуються майна в цілому, тобто регулюють правовідносини щодо і рухомого, і нерухомого майна (див. пункт 9.36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 916/585/18 (916/1051/20)).

Велика Палата Верховного Суду в підпункті 10.8 своєї постанови від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 погодилась із цим висновком Верховного Суду України, оскільки задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17), тому суд повинен відмовляти в задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. mutatis mutandis висновки, викладені в пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц).

Також варто зауважити, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18.

З огляду на викладене суд вважає, що визнання за Позивачкою майнових прав на Квартиру не може забезпечити її введення у володіння спірним нерухомим майном, право власності на яке наразі зареєстроване за ТОВ "Альфа - Капітал - Інвест", а тому не призведе до відновлення її прав на це нерухоме майно. Отже, такі вимоги не є ефективним способом захисту прав інвестора в цій справі, що є підставою для відмови в їх задоволенні.

Виходячи з обставин цієї справи належними способами захисту прав Позивачки є лише заявлена нею вимога про витребування спірної квартири у ТОВ "Альфа - Капітал - Інвест".

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та вважає за необхідне витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА-КАПІТАЛ-ІНВЕСТ" на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 080.

В задоволенні вимоги про визнання за ОСОБА_4 майнових прав за Договором про участь у Фонді інвестування будівництва № 177-В2 від 08.11.2016 суд відмовляє.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 п. 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, сплачена сума судового збору у розмірі 5 162,2, грн. покладається на 2-го відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА-КАПІТАЛ-ІНВЕСТ".

Окрім цього, при виготовленні повного тексту рішення судом встановлено, що при оголошенні скороченого рішення, судом невірно проголошено адресу ОСОБА_4 та замість вірної адреси: АДРЕСА_3 , проголошено адресу: АДРЕСА_4 . А також замість адреси квартиру АДРЕСА_1 , проголошено: АДРЕСА_5 .

Враховуючи, що відповідно ч. 7 ст. 233 ГПК України, виправлення в рішеннях і ухвалах повинні бути застережені перед підписом судді, суд застерігає про виправлення в резолютивній частині рішення по справі № 922/4464/24 (369/15876/24) стосовно адреси позивача та назви вулиці в адресі витребуваної квартири.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 2, ч. 3 ст. 13, ст. 42, 43, 73-74, 76-79, 86, 129, абз. 2 ч. 1 ст. 173, ст. 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА-КАПІТАЛ-ІНВЕСТ" (; адреса реєстрації: 61003, м. Харків, вул. Університетська, 33) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_3 ) квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 080.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА-КАПІТАЛ-ІНВЕСТ" (; адреса реєстрації: 61003, м. Харків, вул. Університетська, 33) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 5 162,20 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти заявлених вимог - відмовити.

Рішення направити сторонам по справі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дане рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено "13" квітня 2026 р.

СуддяО.В. Кононова