ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2026м. ДніпроСправа № 904/7190/25

за позовом Департамента цивільного захисту населення Сумської обласної державної адміністрації, м. Суми

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія", м. Павлоград, Дніпропетровська область

про стягнення передоплати у розмірі 256 760 грн. та пені у розмірі 74 650,33 грн.

Суддя Ніколенко М.О.

Без участі представників сторін.

РУХ СПРАВИ.

Департамент цивільного захисту населення Сумської обласної державної адміністрації звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія" про стягнення передоплати у розмірі 256 760 грн. та пені у розмірі 74 650,33 грн.

Ухвалою суду від 23.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. Справу № 904/7190/25 ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.

Позивач вказав, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тенегія" (надалі постачальник) та Департаментом цивільного захисту населення Сумської обласної державної адміністрації (надалі - замовник) було укладено договір про закупівлю нафтопродуктів № 368/2 від 19.12.2023 (надалі - договір).

Пунктом 1.1 договору передбачено, що постачальник приймає на себе зобов`язання передати замовнику у власність предмет закупівлі: бензин А-95 та дизельне паливо (ДК 021:2015:09130000-9: Нафта і дистиляти). (надалі - товар), а замовник - прийняти та сплатити постачальнику вартість товару у строки та на умовах, встановлених даним договором.

Пунктом 1.2 договору визначено, що розрахунки з відпущений через роздрібну мережу АЗС товар за цим договором, здійснюється виключно у безготівковій формі із застосуванням талонів/скретч-карток на пальне.

Згідно з п. 1.4 договору, повне найменування (номенклатура, асортимент), кількість та інші індивідуально визначені відомості товару вказуються у специфікації (додатку № 1 до договору), яка є невід`ємною частиною даного договору, на підставі якої здійснюється передача товару від постачальника до замовника.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що ціна за одиницю товару за даним договором визначена у специфікації (додаток № 1 до договору), яка є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 2.2 договору, ціна договору становить 1 038 800 грн., у тому числі ПДВ 173133,33 грн.

Позивач зазначив, що на виконання умов договору між сторонами було підписано специфікацію, у якій погоджено найменування, кількість, ціну товару тощо.

Позивач стверджує, що виконав умови договору, платіжною інструкцією № 955 від 20.12.2023 сплатив відповідачу грошові кошти у загальному розмірі 1 038 800 грн. у якості передоплати за товар.

Постачальник, за твердженням позивача, в свою чергу, за видатковою накладною №0002/0000255 від 19.12.2023 передав замовнику скретч-картки на відпуск нафтопродуктів на загальну суму 1 038 800 грн.

Відповідно до п. 5.9 договору, видача (передача) товарів зі зберігання замовнику підтверджується фактом отоварення талона (тобто повернення постачальнику талону в обмін на виданий (переданий) ним товар зі зберігання), що підтверджується касовими чеками, чеками POS-терміналів автозаправних станцій (POS-термінал - електронне обладнання, призначене для здійснення операцій відпуску товарів (послуг) шляхом використання талонів).

Позивач зазначив, що пред`являв на АЗС постачальника придбані скретч-картки задля фактичного отримання нафтопродуктів.

Позивач наполягає на тому, що строк поставки відповідачем товару сплинув 01.01.2025.

Однак, відповідач, за твердженням позивача, порушив свої зобов`язання за договором та не поставив позивачу пальне за придбаними останнім скретч - картками у повному обсязі. Скретч-картки на загальну суму 256 760 грн. залишились не реалізовані.

Позивач зазначив, що передоплату у розмірі 256 760 грн. відповідач позивачу не повернув. Що і стало причиною виникнення спору.

Також yа підставі пунктів 8.6 договору позивач нарахував пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за загальний період з 01.01.2025 по 14.12.2025 у розмірі 74 650,33 грн. за порушення учасником строків поставки товару.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач відзиву на позов не надав.

ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом цього судового розгляду є вимоги позивача про стягнення з відповідача передоплати за договором про закупівлю нафтопродуктів № 368/2 від 19.12.2023 у розмірі 256 760 грн. та пені у розмірі 74 650,33 грн.

Для правильного вирішення цього спору необхідно встановити, які саме правовідносини склались між сторонами, які взаємні права та обов`язки виникли між сторонами (чи був оплачений позивачем товар, у якому розмірі; в які строки товар мав бути поставлений відповідачем), чи мало місце порушення будь-яких зобов`язань (чи був поставлений відповідачем оплачений товар), які саме зобов`язання порушені боржником, яке право чи інтерес кредитора порушено, які наслідки порушення зобов`язань боржником.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД. ПОЗИЦІЯ СУДУ.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тенегія" (надалі постачальник) та Департаментом цивільного захисту населення Сумської обласної державної адміністрації (надалі - замовник) було укладено договір про закупівлю нафтопродуктів № 368/2 від 19.12.2023 (надалі - договір).

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі цього договору, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст.193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 7.1 договору, договір набирає чинності і вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2023, а в частині виконання зобов`язань постачальником - до повного їх виконання.

Пунктом 1.1 договору передбачено, що постачальник приймає на себе зобов`язання передати замовнику у власність предмет закупівлі: бензин А-95 та дизельне паливо (ДК 021:2015:09130000-9: Нафта і дистиляти). (надалі - товар), а замовник - прийняти та сплатити постачальнику вартість товару у строки та на умовах, встановлених даним договором.

Пунктом 1.2 договору визначено, що розрахунки з відпущений через роздрібну мережу АЗС товар за цим договором, здійснюється виключно у безготівковій формі із застосуванням талонів/скретч-карток на пальне.

Згідно з п. 1.4 договору, повне найменування (номенклатура, асортимент), кількість та інші індивідуально визначені відомості товару вказуються у специфікації (додатку № 1 до договору), яка є невід`ємною частиною даного договору, на підставі якої здійснюється передача товару від постачальника до замовника.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що ціна за одиницю товару за даним договором визначена у специфікації (додаток № 1 до договору), яка є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 2.2 договору, ціна договору становить 1 038 800 грн., у тому числі ПДВ 173133,33 грн.

На виконання умов договору між сторонами було підписано специфікацію, у якій погоджено найменування, кількість, ціну товару тощо.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 202 Господарського кодексу України та статтею 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Позивач виконав умови договору, платіжною інструкцією № 955 від 20.12.2023 сплатив відповідачу грошові кошти у загальному розмірі 1 038 800 грн. у якості передоплати за товар.

Постачальник, в свою чергу, за видатковою накладною № 0002/0000255 від 19.12.2023 передав замовнику скретч-картки на відпуск нафтопродуктів на загальну суму 1 038 800 грн.

Відповідно до п. 5.9 договору, видача (передача) товарів зі зберігання замовнику підтверджується фактом отоварення талона (тобто повернення постачальнику талону в обмін на виданий (переданий) ним товар зі зберігання), що підтверджується касовими чеками, чеками POS-терміналів автозаправних станцій (POS-термінал - електронне обладнання, призначене для здійснення операцій відпуску товарів (послуг) шляхом використання талонів).

Позивач пред`являв на АЗС постачальника придбані скретч-картки задля фактичного отримання нафтопродуктів.

Однак, відповідач порушив свої зобов`язання за договором та не поставив позивачу пальне за придбаними останнім скретч - картками у повному обсязі. Скретч-картки на загальну суму 256 760 грн. залишились не реалізовані.

Передоплату у розмірі 256 760 грн. відповідач позивачу не повернув.

Частиною 2 ст. 693 Цивільного кодексу України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №910/12382/17).

В постанові Великої палати Верховного суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19 викладено правову позицію про те, що у постачальника виникає зобов`язання повернути покупцю суму попередньої оплати відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, частини першої статті 530 ЦК України з наступного дня після спливу строку поставки.

Тобто, для визначення моменту виникнення у постачальника обов`язку повернути замовнику суму попередньої оплати, необхідно встановити строк настання обов`язку постачальника поставити товар.

Так, за умовами укладеного договору не визначено строку поставки товарів.

Також і у жодному довірчому документі відсутній термін його дії.

Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач не надав до суду належних та допустимих доказів звернення до відповідача із вимогою про поставку залишкової частини товару на суму 256 760 грн.

Разом з тим, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним, суди не повинні допускати "надмірного формалізму".

Верховний Суд у застосуванні положень частини другої статті 693 ЦК України неодноразово наголошував на тому, що умовою їх застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки закон не визначив форми пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову. Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 15.02.2024 у справі № 910/3611/23, від 09.02.2023 у справі № 910/5041/22, від 07.02.2018 у справі № 910/5444/17 (на яку посилається Скаржник у касаційній скарзі).

За таких обставин слід вважати, що відповідач прострочив своє грошове зобов`язання з повернення суми попередньої оплати у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки, та яку позивач зажадав повернути на підставі частини другої статті 693 ЦК України, звернувшись до суду з цим позовом.

А отже, позовні вимоги Департамента цивільного захисту населення Сумської обласної державної адміністрації, про повернення суми попередньої оплати у розмірі 256 760 грн. є обґрунтованими.

Також згідно з п. 8.6. договору, у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань за цим договором винна сторона сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення терміну оплати або поставки товарів від вартості несвоєчасно оплачених або поставлених товарів.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

На підставі пунктів 8.6 договору позивач нарахував пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за загальний період з 01.01.2025 по 14.12.2025 у розмірі 74 650,33 грн. за порушення учасником строків поставки товару.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені суд встановив, що позивачем було неправильно визначено період прострочення виконання відповідачем свого зобов`язання з поставки товару.

Як було вказано вище, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, сторони у договорі передбачили можливість нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми будь-якого (не тільки грошового) невиконаного стороною зобов`язання за кожний день прострочення.

Правомірність нарахування стороною за договором пені за прострочення виконання боржником негрошового зобов`язання (за умови встановлення сторонами у такому договорі обов`язку оплати пені за прострочення виконання стороною негрошового зобов`язання та розміру такої пені) підтверджена численною судовою практикою, зокрема, Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18 лютого 2026 року у справі № 911/969/24.

Однак, для визначення початку періоду нарахування пені визначальним є саме дата настання строку виконання боржником свого договірного зобов`язання.

Під час розгляду цієї справи судом було встановлено, що за відсутності належних та допустимих доказів іншого, слід вважати, що відповідач прострочив своє грошове зобов`язання з повернення суми попередньої оплати у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки, та яку позивач зажадав повернути на підставі частини другої статті 693 ЦК України, звернувшись до суду з цим позовом.

Позивачем, в свою чергу, не доведено належними та допустимими доказами факт існування прострочення відповідача строків поставки товару у період з 01.01.2025 по 14.12.2025 та не обґрунтовано таку правову позицію посиланням на приписи чинного законодавства.

А отже, позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 74 650,33 грн. є не обґрунтованими.

ПЕРЕЛІК ДОКАЗІВ, ЯКИМИ СТОРОНИ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ АБО СПРОСТОВУЮТЬ НАЯВНІСТЬ КОЖНОЇ ОБСТАВИНИ, ЯКА Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Обставини, на які посилається позивач, доводяться договором № 368/2 від 19.12.2023 (т. 1 а.с. 9 - 13), специфікацією (т. 1 а.с. 13), видатковою накладною (т. 1 а.с. 14), листом ДСНС України № 63 01/1-6102/63 14 від 08.09.2025 (т. 1 а.с. 15), накладними - вимогами (т. 1 а.с. 16 - 17), невикористаними скретч-картками (т. 1 а.с. 18 - 31), платіжною інструкцією № 955 від 20.12.2023 (т. 1 а.с. 32).

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити у частині стягнення суми передоплати у розмірі 256 760 грн.

У задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 74 650,33 грн. - слід відмовити.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача зі сплати судового збору слід розподілити пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись положеннями Господарського Кодексу України, Цивільного кодексу України, ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія" (місцезнаходження: 51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, буд. 99; ідентифікаційний код: 44604267) на користь Департамента цивільного захисту населення Сумської обласної державної адміністрації (місце реєстрації: 40009, м. Суми, вул. Шевченка, 9; ідентифікаційний код: 14373147) суму передоплати у розмірі 256 760грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 3081,12 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 74 650,33 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 22.04.2026.

Суддя М.О. Ніколенко