ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2026 року

м. Київ

cправа № 902/1144/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранця О. М. - головуючого, Кролевець О. А., Мамалуя О. О.,

за участю секретаря судового засідання Сініцина В. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Корделівський обласний міжгосподарський комбікормовий завод"

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Мельника О. В., Гудак А. В., Олексюк Г. Є.

від 24 лютого 2026 року

у справі за позовом ОСОБА_1

до Приватного акціонерного товариства "Корделівський обласний міжгосподарський комбікормовий завод"

про визнання недійсним рішення наглядової ради та поновлення ОСОБА_2 на посаді голови правління,

за участю представників:

від позивача: Пунько І. В.

від відповідача: Водзінський О. В.,

Курков М. С.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Корделівський обласний міжгосподарський комбікормовий завод", в якому (з урахуванням позовної заяви в новій редакції від 28 серпня 2025 року, поданій на виконання ухвали Господарського суду Вінницької області від 22 серпня 2025 року про залишення без руху) просив:

- визнати недійсним рішення наглядової ради Приватного акціонерного товариства "Корделівський обласний міжгосподарський комбікормовий завод", оформлене протоколом № 30-05/25 від 30 травня 2025 року,

- поновити його ( ОСОБА_1 ) на посаді голови правління Приватного акціонерного товариства "Корделівський обласний міжгосподарський комбікормовий завод".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне рішення наглядової ради було прийняте з порушенням частини другої статті 38 Кодексу законів про працю України, оскільки підстави для проведення засідання наглядової ради з питання припинення повноважень позивача, як голови правління Приватного акціонерного товариства "Корделівський обласний міжгосподарський комбікормовий завод", та підстави для припинення його були відсутні з огляду на те, що позивач відкликав свою раніше подану заяву про звільнення, однак, заява позивача про відкликання не була врахована наглядовою радою; контракт між позивачем та відповідачем не укладався.

Господарський суд Вінницької області ухвалою від 08 вересня 2025 року за зазначеною позовною заявою відкрив провадження у справі № 902/1144/25.

2. Короткий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій.

Наглядова рада Приватного акціонерного товариства "Корделівський обласний міжгосподарський комбікормовий завод" рішенням від 02 серпня 2024 року, оформленим протоколом № 02-08/24 від 02 серпня 2024 року, обрала на посаду голови правління товариства ОСОБА_1 на строк з 04 серпня 2024 року до 04 серпня 2027 року та затвердила, зокрема умови контракту, що укладатиметься з головою правління Приватного акціонерного товариства "Корделівський обласний міжгосподарський комбікормовий завод».

На підставі вказаного рішення між Приватним акціонерним товариством «Корделівський обласний міжгосподарський комбікормовий завод» в особі голови наглядової ради ОСОБА_3 та головою правління Приватного акціонерного товариства «Корделівський обласний міжгосподарський комбікормовий завод» ОСОБА_1 був укладений контракт від 02 серпня 2024 року строком дії з 04 серпня 2024 року по 04 серпня 2027 року.

На ім`я голови наглядової ради Приватного акціонерного товариства "Корделівський обласний міжгосподарський комбікормовий завод" ОСОБА_3 надійшла заява ОСОБА_1 від 14 травня 2025 року про звільнення з посади голови правління Приватного акціонерного товариства "Корделівський обласний міжгосподарський комбікормовий завод" з 30 травня 2025 року.

30 травня 2025 року відбулося засідання наглядової ради Приватного акціонерного товариства "Корделівський обласний міжгосподарський комбікормовий завод", на якому були прийняті рішення, оформлені протоколом № 30-05/25 від 30 травня 2025 року, зокрема про:

- припинення повноважень та відкликання 30 травня 2025 року голови Правління Приватного акціонерного товариства "Корделівський обласний міжгосподарський комбікормовий завод" ОСОБА_1;

- припинення з дати припинення повноважень (відкликання) дії контракту від 02 серпня 2024 року, укладеного з Головою Правління Приватного акціонерного товариства "Корделівський обласний міжгосподарський комбікормовий завод" ОСОБА_1 за угодою сторін;

- виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомостей про ОСОБА_1 , як особи, яка може вчиняти дії від імені юридичної особи.

Копія зазначеного рішення наглядової ради Приватного акціонерного товариства "Корделівський обласний міжгосподарський комбікормовий завод" була направлена позивачу 30 травня 2025 року рекомендованою кореспонденцією з описом вкладення як додаток до листа-повідомлення про необхідність з`явитися за місцезнаходженням Товариства для заповнення трудової книжки та передачі печатки, штампів та установчих документів новопризначеному керівнику. Згідно з інформацією з офіційного сайту Акціонерного товариства "Укрпошта" це відправлення повернуто відправнику за закінченням встановленого терміну зберігання.

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Корделівський обласний міжгосподарський комбікормовий завод", в якому (з урахуванням позовної заяви в новій редакції від 28 серпня 2025 року, поданій на виконання ухвали Господарського суду Вінницької області від 22 серпня 2025 року про залишення без руху) просив визнати недійсним рішення наглядової ради Приватного акціонерного товариства "Корделівський обласний міжгосподарський комбікормовий завод", оформлене протоколом № 30-05/25 від 30 травня 2025 року, та поновити його ( ОСОБА_1 ) на посаді голови правління Приватного акціонерного товариства "Корделівський обласний міжгосподарський комбікормовий завод".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне рішення наглядової ради було прийняте з порушенням частини другої статті 38 Кодексу законів про працю України за відсутності підстав для проведення засідання з питання припинення повноважень позивача, як голови правління, та підстави для припинення його повноважень.

3. Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та оскаржуваної постанови апеляційного господарського суду, мотиви їх ухвалення.

Господарський суд Вінницької області рішенням від 02 грудня 2025 року у справі № 902/1144/25 відмовив у задоволенні позову повністю.

Місцевий господарський суд виходив з того, що спір у цій справі належить до юрисдикції господарського суду; спірне рішення прийняте у межах повноважень наглядової ради відповідача згідно зі статутом останнього, є законним, відповідає статті 99 Цивільного кодексу України, пункту 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України, умовам укладеного відповідачем з позивачем як з головою правління трудового контракту, існування якого є доведеним; припинення повноважень позивача та контракту за спірним рішенням з підстави «за угодою сторін» не суперечить змісту поданої позивачем відповідачу заяви про звільнення з посади, відповідає передбаченій контрактом підставі його припинення, є правомірним, підпадає під правове регулювання статті 36 Кодексу законів про працю України та умов контракту; посилання позивача на положення статті 38 КЗпП України, яка врегульовує розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника (не строкового трудового договору), є безпідставним, а спірна обставина відкликання позивачем заяви про звільнення немає значення.

Також суд дійшов висновку про те, що статут відповідача та Закон України "Про акціонерні товариства" не визначають місця проведення засідання наглядової ради, а інших доказів щодо необхідності проведення засідання наглядової ради саме за місцезнаходженням товариства (зокрема Положення про наглядову раду) сторони до матеріалів справи не надали; наявними у матеріалах справи документами не передбачено обов`язку повідомляти членів правління про засідання наглядової ради Товариства, з огляду на що обставина перебування позивача станом на дату прийняття спірного рішення на лікарняному не вказує на нелегітимність проведення засідання Наглядової ради.

Крім того, відмовивши у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності до заявленого позову, про необхідність застосування наслідків спливу якої заявив відповідач.

Північно-західний апеляційний господарський суд постановою від 24 лютого 2026 року скасував рішення Господарського суду Вінницької області від 02 грудня 2025 року у справі № 902/1144/25 та ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив: визнав недійсним рішення наглядової ради Приватного акціонерного товариства "Корделівський обласний міжгосподарський комбікормовий завод", оформлене протоколом № 30-05/25 від 30 травня 2025 року; поновив ОСОБА_1 на посаді Голови Правління Приватного акціонерного товариства "Корделівський обласний міжгосподарський комбікормовий завод"; стягнув з Приватного акціонерного товариства "Корделівський обласний міжгосподарський комбікормовий завод" на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви в сумі 3 028,00 грн та апеляційної скарги в сумі 3 633,60 грн.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що у спірних правовідносинах:

- припинення дії контракту з позивачем за спірним рішенням було здійснене за ініціативою позивача з підстави, передбаченої пунктом 6.5. контракту, в якому передбачене безумовне право голови правління на дострокове розірвання контракту без необхідності наведення підстави для цього, а не з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 36 та пунктом 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України, оскільки обставина відкликання позивачем своєї заяви про звільнення до моменту прийняття наглядовою радою спірного рішення за умови, що позивач в заяві про звільнення не зазначив жодної підстави, не може свідчити про існування волевиявлення позивача на розірвання трудового договору, а підставою для прийняття наглядовою радою спірного рішення була виключно ініціатива працівника, а не роботодавця;

- у відповідача були відсутні правові підстави для звільнення позивача з посади голови правління та для проведення засідання наглядової ради з цього питання, оскільки позивач відкликав свою заяву про звільнення і факт подачі ним відповідачу заяви про відкликання заяви про звільнення є доведеним, що свідчить про реалізацію ним свого права на продовження трудових правовідносин з відповідачем на підставі строкового трудового договору ще до прийняття наглядовою радою спірного рішення.

Крім того, суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого господарського суду про юрисдикційну належність даного спору господарському суду з підстав того, що в даному випадку оскаржується рішення наглядової ради товариства через призму статті 99 Цивільного кодексу України та пункту 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України. При цьому, суд, врахувавши корпоративний характер спору у цій справі, дійшов висновку про те, що до спірних правовідносин встановлюється загальна позовна давність тривалістю у три роки згідно зі статтею 257 Цивільного кодексу України, а позивач не пропустив строк звернення до суду з даним позовом.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги.

У касаційній скарзі відповідач - Приватне акціонерне товариство "Корделівський обласний міжгосподарський комбікормовий завод" просить скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 24 лютого 2026 року, а рішення Господарського суду Вінницької області від 02 грудня 2025 року залишити без змін.

5. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу.

Як на підстави касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанцій скаржник послався на пункти 1 та 4 частини другої статті 287, а також пункт 4 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України та зазначив про те, що суд апеляційної інстанції:

- неправильного застосував норми матеріального права, а саме: статті 36, 38, 39, 233 Кодексу законів про працю України, не врахував висновки Верховного Суду щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 22 квітня 2019 року у справі № 759/11508/16-ц, від 27 травня 2020 року у справі № 404/6236/19, від 31 серпня 2020 року у справі № 359/5905/18, з огляду на що дійшов помилкового висновку про те, що заява позивача про звільнення від 14 травня 2025 року подана в межах статті 38 Кодексу законів про працю України та на момент прийняття наглядовою радою Товариства спірного рішення була відкликана позивачем, що виключало його звільнення з підстав, визначених у рішенні. За твердженням скаржника факт укладення ним з позивачем строкового трудового договору зумовлює неможливість застосування до спірних правовідносин норми статті 38 Кодексу законів про працю України, цей договір міг бути достроково припинений з ініціативи працівника виключно на підставі статті 39 Кодексу законів про працю України або ж на підставах, визначених у контракті. Проте, стаття 39 цього Кодексу не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки заява позивача не містить вказівки на обставини, що зумовлюють можливість дострокового розірвання трудового договору з ініціативи працівника, як і не містить вказівки щодо юридичної підстави розірвання контракту, тобто не є заявою, поданою в порядку статті 39 Кодексу законів про працю України;

- порушив норми процесуального права, а саме: статті 20, 231 Господарського процесуального кодексу України, не врахував висновки Верховного Суду щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18, від 12 січня 2023 року у справі № 910/17459/20, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2025 року у справі № 917/2138/23, з огляду на що дійшов помилкового висновку про юрисдикційну належність даного спору господарському суду, не врахував те, що спірні правовідносини у цій справі стосуються припинення повноважень позивача, як голови правління, за поданою ним заявою на підставі пункту 1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України (за угодою сторін), а не на підставі, передбаченій пунктом 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю, у зв`язку з чим спір у цій справі належить розглядати за правилами цивільного судочинства;

- порушив норми процесуального права, а саме: статті 77, 91 Господарського процесуального кодексу України, не врахував висновки Верховного Суду щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах від 19 березня 2019 року у справі № 925/1027/15, з огляду на що встановив обставини, що мають суттєве значення для справи (обставини подання позивачем заяви про відкликання заяви про звільнення) на підставі недопустимих доказів, а саме: журналу реєстрації вихідної кореспонденції відповідача, оригінал якого суду не надавався та відсутній у відповідача. За твердження скаржника суд апеляційної інстанції встановив в ці обставини на підставі наявної в матеріалах справи копії зазначеного журналу, без дослідження оригіналу цього доказу та обставин наявності цих доказів в оригіналі.

6. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Позивач у відзиві на касаційну скаргу просить відхилити касаційну скаргу відповідача, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що касаційна скарга за своїм змістом є необґрунтованою та безпідставною, оскаржувана постанова ухвалена судом апеляційної інстанції з правильним застосуванням та з дотриманням норм матеріального і процесуального права, з повним і всебічним дослідженням обставин справи та наявних у матеріалах справи доказів, з наданням їм правильної оцінки. Також позивач зазначив про те, що спір у цій справі є корпоративним та підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, він звернувся до суду з даним позовом в межах строку позовної давності, визначеного статтею 257 Цивільного кодексу України, а скаржник плутає поняття трудового та корпоративного спору.

Позиція Верховного Суду.

7. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанції.

Верховний Суд, обговоривши доводи сторін, наведені у касаційній скарзі та у відзиві на касаційну скаргу, дослідивши правильність застосування та дотримання судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку про те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, що регулюють його діяльність, тобто передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно зі статтею 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом (стаття 125 Конституції України).

Отже, система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Такі висновки Верховного Суду містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 127/21764/17, від 23 березня 2021 року у справі № 367/4695/20, а також від 02 серпня 2023 року у справі № 925/1741/21).

Як вбачається суд апеляційної інстанції, ухвалюючи оскаржувану постанову, погодився з висновком місцевого господарського суду про юрисдикційну належність даного спору господарському суду з підстав того, що в даному випадку оскаржується рішення наглядової ради Приватного акціонерного товариства "Корделівський обласний міжгосподарський комбікормовий завод" через призму статті 99 Цивільного кодексу України та пункту 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України.

Однак, Верховний Суд зазначає про помилковість цих висновків судів попередніх інстанції з огляду на таке.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18 вирішувала, зокрема, питання юрисдикційної належності спору за позовом особи, яка звільнена з посади керівника юридичної особи (її виконавчого органу) за пунктом 8 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України з підстави, передбаченої контрактом, щодо оскарження рішення органу, уповноваженого здійснювати управління цією юридичною особою, про звільнення з посади, поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові сформулювала підхід щодо розмежування між цивільною та господарською юрисдикцією спорів про звільнення керівника юридичної особи та, зокрема у пункті 16 зазначеної постанови зробила висновок про те, що для визначення юрисдикції суду для розгляду ініційованого звільненим з посади керівником юридичної особи (її виконавчого органу) спору з цією юридичною особою, її власником (органом, уповноваженим здійснювати від імені власника управління такою особою) про законність звільнення цього керівника (припинення його повноважень або усунення від посади) слід враховувати таке:

- за правилами цивільного судочинства треба розглядати спори, в яких позивач оскаржує законність розірвання з ним трудового договору з підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, крім такого розірвання за пунктом 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України (припинення повноважень за частиною третьою статті 99 Цивільного кодексу України);

- до юрисдикції господарського суду належать спори, в яких позивач, повноваження якого як керівника юридичної особи (її виконавчого органу) припинені за частиною третьою статті 99 Цивільного кодексу України, пунктом 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України, оскаржує законність дій органу управління юридичної особи (загальних зборів, наглядової ради) з такого припинення повноважень (звільнення). До 28 березня 2014 року, коли відповідно до підпункту 1 пункту 3 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення правового регулювання діяльності юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» набрала чинності нова редакція пункту 4 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України, юрисдикція господарського суду поширювалася на вище вказані спори за участю господарських товариств, а з 28 березня 2014 року - за участю будь-яких юридичних осіб.

За змістом пункту 17 зазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18 якщо позивач оскаржує його звільнення з посади директора не за пунктом 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України, спір належить розглядати за правилами цивільного судочинства.

Слід зазначити, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду ухвалою від 11 жовтня 2023 року у справі № 752/21453/20 порушував питання відступу від зазначених висновків Верховного Суду та передав справу № 752/21453/20 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, зокрема з метою відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18, з уточненням, що до господарської юрисдикції відносяться усі спори за позовом особи, яка звільнена з посади керівника юридичної особи (її виконавчого органу) й оскаржує рішення органу, уповноваженого здійснювати управління цією юридичною особою, про звільнення з посади, оскільки за змістом та суттю правовідносини цих осіб є організаційно-управлінськими, стосуються реалізації частини третьої статті 99 Цивільного кодексу України. Юрисдикція у таких спорах не може визначатись лише на підставі того, за якою статтею Кодексу законів про працю України звільнений відповідний керівник.

Однак, Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 22 лютого 2024 року повернула справу № 752/21453/20 на розгляд колегії суддів третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з підстав того, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18 вже сформулювала підхід щодо розмежування між цивільною та господарською юрисдикцією спорів про звільнення керівника юридичної особи, не відбулося змін у законодавстві, у суспільних відносинах, що давало б вагомі підстави для відступу від вже сформованого висновку.

З огляду на викладене, при розмежуванні між цивільною та господарською юрисдикцією спорів про звільнення керівника юридичної особи слід керуватись підходами, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18.

Як вбачається предметом спору у цій справі є визнання недійсним рішення наглядової ради Приватного акціонерного товариства "Корделівський обласний міжгосподарський комбікормовий завод", оформленого протоколом № 30-05/25 від 30 травня 2025 року, та поновлення позивача на посаді голови правління Приватного акціонерного товариства "Корделівський обласний міжгосподарський комбікормовий завод". При цьому, позивачем у цій справі є Данилевич О. С., тобто особа, повноваження якого як керівника (голови правління) Приватного акціонерного товариства «Корделівський обласний міжгосподарський комбікормовий завод» були припинені спірним рішення наглядової ради.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне рішення наглядової ради було прийняте з порушенням частини другої статті 38 Кодексу законів про працю України, оскільки підстави для проведення засідання наглядової ради з питання припинення повноважень позивача, як голови правління Приватного акціонерного товариства "Корделівський обласний міжгосподарський комбікормовий завод", та підстави для припинення його повноважень були відсутні, оскільки позивач відкликав свою раніше подану заяву про звільнення, однак, заява позивача про відкликання заяви про звільнення не була врахована наглядовою радою.

Отже, враховуючи визначені позивачем предмет та підстави позову, позивач, звернувшись до суду з цим позовом, оскаржує законність дій наглядової ради Приватного акціонерного товариства "Корделівський обласний міжгосподарський комбікормовий завод", як органу управління цього товариства, щодо припинення його повноважень голови правління Товариства та розірвання з ним трудового контракту (звільнення) від 02 серпня 2024 року, який, як встановив суд апеляційної інстанції є строковим трудовим договором та факт укладення якого сторонами під час апеляційного розгляду цієї справи не заперечувався.

Суди попередніх інстанції, дослідивши зміст спірного рішення наглядової ради Товариства, встановили, що у ньому пункт 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України не зазначений підставою розірвання контракту з позивачем. Натомість підставою припинення дії контракту зазначено «за угодою сторін». Надавши оцінку цій зазначеній у спірному рішенні підставі розірвання контракту, суди попередніх інстанцій дійшли різних висновків. За висновком місцевого господарського суду припинення повноважень позивача на посаді голови правління та припинення дії контракту з ним за спірним рішенням наглядової ради з підстави за «угодою сторін» є правомірним та підпадає під правове регулювання статті 36 Кодексу законів про працю України та умов укладеного з позивачем трудового контракту, оскільки було здійснене за заявою самого позивача, а докази подачі позивачем заяви про відкликання заява про звільнення саме наглядовій раді товариства в матеріалах справи відсутні.

Натомість суд апеляційної інстанції визнав доведеним факт подачі позивачем відповідачу заяви про відкликання заяви про звільнення до моменту прийняття наглядовою радою спірного рішення та дійшов висновку про те, що визначена у спірному рішенні наглядової ради підстава припинення повноважень позивача на посаді голови правління та дії укладеного з ним контракту («за угодою сторін») не відповідає пункту 1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України, оскільки позивач до моменту прийняття наглядовою радою спірного рішення відкликав свою заяву про звільнення, що свідчить про реалізацію ним свого права на продовження трудових правовідносин з відповідачем на підставі строкового трудового договору ще до прийняття наглядовою радою спірного рішення і не може свідчити про існування волевиявлення позивача на розірвання трудового договору.

Отже, суди обох інстанцій встановили з достовірністю, що спірне рішення наглядової ради Товариства про припинення повноважень ОСОБА_1 на посаді голови правління Товариства та припинення дії укладеного з ним контракту було прийняте за наслідком розгляду наглядовою радою Товариства заяви позивача про звільнення. Тобто, у спірних правовідносинах наглядова рада Товариства діяла виключно за наслідками ініціативи працівника та розірвання відповідачем за спірним рішенням зазначеного контракту з позивачем (звільнення позивача з посади голови правління) відбулося саме за ініціативою позивача. Однак, суди попередніх інстанцій дійшли різних висновків щодо підстав, з яких відбулося припинення повноважень ОСОБА_1 на посаді голови правління Товариства та припинення дії укладеного з ним контракту. Місцевий господарський суд дійшов висновку, що таке припинення відбулося з підстави, передбаченої пунктом 6.3. контракту з позивачем та пунктом 1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України. Натомість за висновком суду апеляційної інстанції таке припинення було здійснене наглядової радою відповідача з підстави, визначеної пунктом 6.5. контракту, в якому передбачене безумовне право голови правління на дострокове розірвання контракту, яке не вимагає необхідності обґрунтування головою правління будь-якої підстави для цього.

Разом з цим Верховний Суд враховує те, що суди обох інстанцій фактично дійшли єдиного однозначного висновку про те, що підставою для прийняття наглядовою радою спірного рішення була виключно ініціатива працівника, а не роботодавця, а пункт 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України не був підставою припинення повноважень ОСОБА_1 на посаді голови правління Товариства та припинення дії укладеного з ним контракту. Розірвання трудового договору з позивачем (його звільнення) відбулося не з підстави, передбаченої пунктом 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України, а з інших підстав.

З огляду на викладене, враховуючи те, що, у спірних правовідносинах розірвання строкового трудового договору з позивачем відбулося не з підстави, передбаченої пунктом 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України, керуючись підходами щодо розмежування між цивільною та господарською юрисдикцією спорів про звільнення керівника юридичної особи, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18, Верховний Суд зазначає про те, що спір у цій справі № 902/1144/25 належить розглядати за правилами саме цивільного, а не господарського, судочинства.

Крім того, Верховний Суд враховує і те, що пункт 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України не був визначений позивачем правовою підставою позову.

З огляду на викладене висновки судів попередніх інстанцій про те, що спірне рішення наглядової ради Приватного акціонерного товариства "Корделівський обласний міжгосподарський комбікормовий завод" у цій справі оскаржується через призму статті 99 Цивільного кодексу України та пункту 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України, а спір у справі підлягає розгляду в порядку господарського судочинства є помилковими. При цьому, Верховний Суд зазначає про те, що висновок судів про те, що спірне рішення наглядової ради у цій справі оскаржується через призму статті 99 Цивільного кодексу України та пункту 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України суперечить іншому висновку судів про те, що розірвання контракту з позивачем за спірним рішенням відбулося не за пунктом 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України, а з інших підстав.

Разом з цим, суди попередніх інстанцій хоча і послалися на зазначені вище висновки Верховного Суду, сформовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18, однак, фактично не врахували ці висновки та дійшли помилкового висновку про юрисдикційну належність спору у цій справі господарському суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Отже, провадження у справі підлягає закриттю, якщо при її розгляді буде встановлена непідвідомчість справи господарському суду.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

За таких обставин, беручи до уваги те, що суди попередніх інстанцій помилково розглянули дану справу, яка непідвідомча господарському суду, по суті, Верховний Суд доходить висновку про необхідність скасування як оскаржуваної постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 24 лютого 2026 року, так і рішення Господарського суду Вінницької області від 02 грудня 2025 року у цій справі, із закриттям провадження у цій справі на підставі пункту 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, доводи відповідача, викладені у касаційній скарзі, про те, що суд апеляційної інстанції порушив статті 20, 231 Господарського процесуального кодексу України та дійшов помилкового висновку про юрисдикційну належність даного спору господарському суду, знайшли своє підтвердження та є обґрунтованими.

З огляду на те, що спір у цій справі не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, Верховний Суд зазначає про відсутність підстав для здійснення розгляду справи по суті та не надає оцінку іншим доводам відповідача, викладеним у касаційній скарзі, що стосуються суті спору.

8. Висновки за результатами розгляду касаційних скарг.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.

За змістом частини першої та другої статті 313 Господарського процесуального кодексу України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтею 231 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції господарських судів, визначених статтями 20 - 23 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

Враховуючи наведене вище, а також те, що заявник касаційної скарги просить скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 24 лютого 2026 року у цій справі та залишити без змін рішення Господарського суду Вінницької області від 02 грудня 2025 року, яке також підлягає скасуванню, Верховний Суд вважає за необхідне касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Корделівський обласний міжгосподарський завод» задовольнити частково, зазначені постанову суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції скасувати з підстав, викладених у цій постанові, а провадження у справі № 902/1144/25 закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини другої статті 231 Господарського процесуального кодексу України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

9. Судові витрати.

За змістом частини четвертої статті 231 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, вирішення питання про повернення сплаченого судового збору у разі закриття провадження у справі здійснюється судом за відповідним клопотанням учасника справи. Відсутність у матеріалах справи відповідного клопотання унеможливлює вирішення судом цього питання.

Керуючись статтями 231, 300, 301, 308, 313, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, cуд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Корделівський обласний міжгосподарський комбікормовий завод" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 02 грудня 2025 року та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 24 лютого 2026 року у справі № 902/1144/25 скасувати.

3. Провадження у справі № 902/1144/25 закрити.

4. Роз`яснити позивачу, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції цивільного суду та що позивач має право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про направлення справи № 902/1144/25 за встановленою юрисдикцією.

5. Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді О. Кролевець

О. Мамалуй