ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/1298/25

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

за участю секретаря судового засідання Райніш М.І.,

розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МК Плазма", м. Харків

до відповідача Приватного акціонерного товариства "Краматорський завод важкого верстатобудування", м. Перечин Ужгородського району Закарпатської області

про стягнення суми 5 085 614,45 грн

За участю представників:

від позивача - Смірнов А.А., адвокат (в режимі відеоконференцзв`язку)

від відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача в якому заявляє позовні вимоги про стягнення суми 5 085 614,45 грн, з яких 5 000 000 грн. безпідставно отримані кошти, 60135,00 грн.- інфляційне збільшення згідно ст. 625 ЦК України, 25479,45 грн. - 3% річних згідно ст. 625 ЦК України.

Ухвалою суду від 02.12.2025 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи № 907/1298/25 вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі № 907/1298/25 призначено на 22 січня 2026 р.

Представник позивача 22.12.2025 подав заяву про продовження строку для подання відповіді на відзив до 22.01.2026.

Ухвалою суду від 20.01.2026 задоволено заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "МК Плазма", м. Харків, (надійшло 22.12.2025 р. вх. №02.3.1-02/11128/25) про продовження процесуального строку. Продовжено строк для подання відповіді на відзив на позов та доповнень до відповіді на відзив до 22.01.2026 р.

20.01.2026 через систему «Електронний суд» до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі.

Ухвалою суду від 22.01.2026 відкладено підготовче засідання у справі на 24.02.2026.

20.02.2026 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача, за наявними матеріалами справи. Позовні вимоги заперечує та просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 24.02.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Розгляд справи по суті призначено на 07 квітня 2026 р.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція позивача

Позивач, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції вказує на те, що ТОВ «МК Плазма» 01.03.2019 як покупцем та ПРАТ "КЗВВ" як продавцем укладено договір поставки №0301-2019, за умовами якого продавець зобов`язався виготовити та поставити, а покупець оплатити та прийняти товар, відповідно до додатків №1 та №2 до договору. На підставі отриманих від продавця рахунків покупець у період з 19.03.2019 по 13.06.2019 здійснив попередню оплату по договору на загальну суму 5000000 грн. Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 16.06.2025 року у справі №907/438/25 задоволено позов ТзОВ МК Плазма та розірвано договір поставки № 0301-2019 від 01.03.2019, укладений між ТзОВ "МК Плазма" та ПрАТ "Краматорський завод важкого верстатобудування". Постановою Західного апеляційного господарського суду від "15" вересня 2025 р. рішення суду залишено без змін.

У зв`язку з чим вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача 5 085 614,45 грн., з яких: 5 000 000 грн. безпідставно отриманих коштів, 60135,00 грн. інфляційних втрат та 25 479,45 грн. 3% річних.

У відповіді на відзив, позивач не погоджується з доводами відповідача та в обґрунтування чого вказує на те, що станом на момент подання відповіді на відзив Відповідач не передав Позивачу результати нібито фактично виконаних робіт, на які нібито була використана попередня оплата, та не повідомив його про готовність до передачі результатів виконаних робіт. Жодних доказів, які підтверджують фактичне виконання робіт та передачі їх результатів Позивачу - надано не було.

Позиція відповідача

Відповідач Приватне акціонерне товариство "Краматорський завод важкого верстатобудування", м. Перечин Ужгородського району Закарпатської області, щодо задоволення позову заперечує.

Зауважує, що ТОВ «МК Плазма» у якості авансового платежу перерахувало 5000000,00 грн тобто не виконало свого обов`язку, передбаченого пунктом 6.3. Договору, щодо здійснення попередньої оплати у розмірі 60% (6 000 000,00 грн.) його вартості, а тому у відповідача не виникло обов`язку з поставки Товару. Хоч обов`язку з поставки Товару у відповідача не виникло після отримання авансу, але ж процес виготовлення верстатів було відповідачем розпочато. У результаті виконання зазначених робіт було фактично виготовлено значну частину обладнання. Кошти, отримані від Позивача у вигляді попередньої оплати, були використані під час дії Договору та виключно на його виконання, у межах виробничо-технологічного процесу виготовлення обладнання. Отримання та використання коштів відбувалося на підставі Договору та у зв`язку з виконанням зобов`язань за ним. У зв`язку з чим вважає, що попередня оплата не може розглядатися як безпідставно набуте майно.

Крім того, за доводами відповідача, договір, укладений між сторонами, формально визначений як договір поставки, однак за своїм змістом та фактичним виконанням він містить істотні елементи договору підряду, оскільки передбачає виготовлення індивідуально визначеного товару (токарно-накатних верстатів) за технічними вимогами Покупця, з виконанням комплексу виробничо-технологічних операцій, а не передачу готової серійної продукції. З огляду на те, що ключовим елементом укладеного Договору є саме виготовлення обладнання, до правовідносин Сторін у цій частині підлягають застосуванню положення глави 61 Цивільного кодексу України «Підряд», зокрема норми статті 849 ЦК України, які регулюють наслідки відмови замовника від договору та розірвання договору підряду. Договір між Сторонами було розірвано у судовому порядку за ініціативою позивача, що за правовою позицією Верховного суду прирівнюється до відмови замовника від договору розумінні ч.4 ст.849 ЦК України. У такому випадку замовник зобов`язаний оплатити виконану частину робіт та відшкодувати підрядникові збитки, завдані розірванням договору, у тому числі фактичні витрати, понесені виконавцем у процесі виготовлення обладнання.

Водночас, вказує на те, що в нашому випадку відбулось розірвання Договору у судовому порядку, що по суті означає відмову Покупця (позивача) від отримання Товару за Договором. Стаття 1212 Цивільного кодексу України підлягає застосуванню лише за відсутністю правової підстави для набуття майна. Вважаємо, що використання авансу на виготовлення продукції виключає безпідставність. Оскільки попередня оплата була отримана відповідачем на підставі чинного Договору та використана на його виконання до його розірвання у судовому порядку за ініціативою позивача, відсутні будь-які правові підстави для кваліфікації таких коштів як безпідставно набутого майна у розумінні ст.1212 Цивільного кодексу України.

Також заперечує щодо щодо стягнення з відповідача 3% річних 25479,45 грн. та інфляційних витрат 60135,00 грн., оскільки у заявлений позивачем період відсутнє прострочення виконання грошового зобов`язання. Рішення суду про розірвання договору не встановлює строку повернення коштів та не породжує обов`язку їх негайного повернення.

У поданих додаткових поясненнях відповідач зауважує, що внаслідок збройної агресії російської федерації проти України та бойових дій на території Донецької області, виробничі та адміністративні приміщення відповідача у місті Краматорськ зазнали руйнувань у результаті ракетного обстрілу. Внаслідок зазначених надзвичайних, непереборних та об`єктивних обставин значна частина первинної документації була знищена, що унеможливлює її відновлення та подання до суду. Водночас відповідач вважає, що відсутність частини первинних документів не може тлумачитися як відсутність виконання Договору або як доказ безпідставного набуття коштів.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

01.03.2019 між Приватним акціонерним товариством "Краматорський завод важкого верстатобудування" як продавцем (далі - ПРАТ "КЗВВ", Відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МК Плазма", як покупцем (далі - ТОВ "МК Плазма", Позивач) було укладено договір поставки № 0301-2019 (далі - Договір), згідно з яким його сторони погодили наступні умови:

- продавець зобов`язався виготовити та поставити, а покупець оплатити та прийняти товар, відповідно до додатків № 1 та № 2 до договору. Усі узгоджені та підписані сторонами додатки до договору є його невід`ємною частиною (пункт 1.1 договору);

- кількість товару, що постачається та вартість товару вказується у додатку №1 до договору (пункт 2.1 договору);

- продавець зобов`язаний поставити товар на умовах EXW ПРАТ "КЗВВ" м.Краматорськ згідно з умовами ІНКОТЕРМС 2010 (пункт 4.1 договору);

- термін поставки товару протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів від дати перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця, зазначений у договорі, згідно з пунктом 6.3 договору (пункт 4.4 договору);

- загальна вартість товару із врахуванням паркування та маркування становить 10 000 000,00 грн із урахуванням ПДВ (пункт 5.1 договору);

- оплата проводиться у національній валюті України шляхом перерахування коштів покупця на поточний рахунок продавця (пункт 6.1 договору);

- перший авансовий платіж у розмірі 30 % від вартості кожної одиниці товару в якості передоплати за товар здійснюється покупцем протягом 5-ти календарних днів від дати підписання договору прямим банківським переказом на підставі виставленого рахунку (пункт 6.2 договору);

- другий авансовий платіж в розмірі 30 % вартості кожної одиниці товару в якості передоплати за товар здійснюється покупцем протягом 60 календарних днів від дати підписання договору прямим банківським переказом на підставі виставленого рахунку (пункт 6.3 договору);

- третій авансовий платіж в розмірі 30% від вартості одиниці товару протягом 5 календарних днів з дати підписання сторонами акту прийому-передачі випробовувань на території продавця на підставі отриманого від продавця рахунку (пункт 6.4 договору);

- 10% вартості одиниці товару оплачуються покупцем протягом 45 календарних днів після поставки кожної одиниці товару (пункт 6.5 договору);

- при затримці оплати товару згідно з пунктами 6.2, 6.3 і 6.4 договору продавець має право затримати поставку товару (пункт 9.6 договору);

- договір набирає чинності з моменту підписання його обома сторонами та діє до 31.12.2019 (пункт 10.1 договору);

- у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань по договору, він вважається пролонгованим на строк до моменту остаточного виконання сторонами своїх зобов`язань (пункт 10.2 договору);

- у разі виникнення спорів та розбіжностей, що виникають з приводу виконання договору, вони вирішуються шляхом переговорів, а у разі не досягнення згоди підлягають вирішенню у господарському суді відповідно до законодавства України (пункт 11.1 договору);

- досудове врегулювання спору є обов`язковим (пункт 11.2 договору);

- усі зміни та доповнення до договору незалежно від підстав можуть здійснюватися лише за згодою сторін та повинні обов`язково оформлятися шляхом підписання двосторонньої додаткової угоди, яка буде невід`ємною частиною договору (пункт 13.2 договору).

Згідно з підписаної сторонами специфікації № 1 від 01.03.2019, яка є додатком № 1 до договору № 0301-2019 встановлено, що ПРАТ "КЗВВ" і ТОВ "МК Плазма" домовилися про поставку відповідачем позивачу товару двох токарно-накатних спеціалізованих верстатів моделі КЖ 1841.02, вартістю 5 000 000,00 грн за один верстат, загальною вартістю 10 000 000,00 грн (далі товар); умови поставки (базис поставки за ІНКОТЕРМС 2010) - EXW ПРАТ "КЗВВ" м. Краматорськ, термін виготовлення верстатів до 30.06.2019, термін постачання товару 15 днів від дати перерахування коштів згідно з пунктом 6.4 договору.

Відповідно до додатку № 2 до договору передбачено технічні характеристики на верстат токарно-накатний спеціалізований моделі КЖ 1841.02.

На виконання умов договору відповідачем виставлено рахунки на передоплату № 6п/с від 01.03.2019 на суму 3 000 000,00 грн та № 21п/с від 05.06.2019 на суму 2 000 000,00 грн, які в свою чергу оплачені позивачем, на підтвердження чого матеріали справи містять платіжні інструкції № 1 від 19.03.2019 на суму 1 500 000,00 грн, № 7 від 04.04.2019 на суму 1 500 00,00 грн та № 31 від 13.06.2019 на суму 2 000 000,00 грн.

28.03.2019 листом вих.№ 23тс/89/ відповідач звернувся до позивача, в якому повідомив, що підприємство (відповідач у справі) недоотримало 1 000 000,00 грн передоплати та повідомило, що у випадку неотримання оплати до 30.08.2019 ПРАТ "КЗВВ" призупинить виготовлення верстатів мод. КЖ 1841.02 до погашення заборгованості з відповідним зміщенням терміну поставки.

В подальшому, не здійснивши доплату, позивач 19.09.2023 звернувся до відповідача з листом про підстави невиконання господарських зобов`язань з метою досудового врегулювання спору у відповідності до пункту 11.2 договору.

Не отримавши відповіді на попередній лист, позивач 06.02.2024 повторно звернувся до відповідача з листом про досудове врегулювання спору, запропонувавши останньому узгодити умови поставки, обмежуючись сумою внесеної передоплати.

24.02.2024 відповідач надав позивачу відповідь № 26/240224 на його лист, в якій зазначив, що у зв`язку з невнесенням позивачем передоплати в повному обсязі та сплив великої кількості часу, інфляційними коливаннями, здороженням матеріалів, цінами на товари та послуги, здороженням товару, який був замовлений у 2019 році, вартість такого товару має бути переглянута та між сторонами можуть бути досягнуті нові домовленості.

У відповідь на зазначене вище позивач повідомив (лист вих.№ 1504-1 від 15.04.2024), що готовий розглянути можливість перегляду вартості та кількості обладнання, замовленого ним згідно з договором та просить відповідача повідомити його про нові умови та терміни поставки та вартість обладнання.

Не досягнувши нових домовленостей щодо перерахунку вартості обладнання та умов його поставки, позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Краматорський завод важкого верстатобудування" про стягнення 7 470 002,55 грн, з яких: 5 000 000,00 грн попередньої оплати за договором поставки № 0301-2019 від 01.03.2019, а також 2 019 591,59 грн інфляційних втрат і 450 410,96 грн 3% річних за прострочення відповідачем виконання зобов`язання по цьому договору поставки після отримання попередньої оплати.

Господарський суд Закарпатської області розглянувши вказаний позов у справі №907/662/24, ухвалив рішення від 04.12.2024, яке набрало законної сили в установленому законом порядку, та яким суд відмовив у його задоволенні повністю.

У вказаному рішенні суд дійшов висновку, що: "несплата авансових платежів згідно умов договору в повному обсязі, свідчить про нездійснення покупцем попередньої оплати товару, а тому продавець (ПРАТ "КЗВВ") вправі затримати поставку товару (що у даній справі вбачається з пункту 9.6 договору та приписів статей 538 і 693 ЦК України). За таких обставин, за умов дії договору у продавця не виникає права на повернення авансового платежу, який не внесений у повному обсязі відповідно до умов договору.".

28.01.2025 ТОВ "МК Плазма" було направлено ПРАТ "КЗВВ" лист від 27.01.2025 №27/01-1 про розірвання договору з підстав нездійснення відповідачем поставки замовленого товару та втрати позивачем інтересу до виконання договору, а також додаткову угоду від 27.01.2025 № 1 про розірвання договору № 0301-2019 від 01.03.2019.

Відповідно до листа № 880/09-329 від 28.02.2025, направленого на адресу позивача, відповідач фактично відмовився від підписання додаткової угоди про розірвання договору, у зв`язку з відсутністю правових підстав для його розірвання, а саме відсутності порушення з боку відповідача умов спірного договору.

З наданої позивачем суду копії контракту від 14.03.2019 № 14-03-19-RU, укладеного між ТОВ "МК Плазма" та ТОВ "Форвард Групп" вбачається, що позивач зобов`язався поставити третій особі товар: станок токарно-накатний спеціалізований мод. КЖ 1841.02 в кількості 2 шт., тобто той самий товар, що був замовлений позивачем у відповідача.

Оскільки, за доводами позивача, поставка товару третій особі, яка знаходиться в російський федерації в місті Белгород, є неможливою через введення в Україні воєнного стану та прийняття постанови Кабінету Міністрів України № 1076 від 27.09.2022 "Про заборону вивезення товарів з України на митну територію Російської Федерації", згідно з якою, у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України та відповідно до частини 11 статті 29 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" Кабінетом Міністрів України постановлено: заборонити вивезення за межі митної території України товарів за зовнішньоекономічними договорами (контрактами), торговельною країною та/або країною призначення яких є російська федерація, доводить істотну зміну обставин та втрату інтересу до виконання спірного договору.

Позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Краматорський завод важкого верстатобудування" про розірвання договору №0301-2019 від 01.03.2019.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 16.06.2025 яке набрало законної сили відповідно до постанови Західного апеляційного Господарського суду 15.09.2025 позов задоволено. Розірвано договір поставки № 0301-2019 від 01.03.2019, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "МК Плазма" та Приватним акціонерним товариством "Краматорський завод важкого верстатобудування". Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Краматорський завод важкого верстатобудування" (89200, Закарпатська обл., Ужгородськй район, м. Перечин, вул. Ужгородська, буд 4-В, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МК Плазма" (61098, Харківська обл., м. Харків, вул. Холодногірська, буд. 3, кв. 9, ) 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп.) на відшкодування сплаченого судового збору.

У зв`язку з розірванням договору Позивачем 07.10.2025 року рекомендованим цінним поштовим відправленням № 380 направлено вимогу відповідачу про повернення коштів, така вимога отримана Відповідачем 13.10.2025 року. Проте, відповідачем вказані кошти повернуті не були.

У зв`язку з чим позивач вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача суми 5 085 614,45 грн., з яких: 5 000 000 грн. безпідставно отриманих коштів, 60 135,00 грн. інфляційних втрат та 25 479,45 грн. 3% річних.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

З матеріалів справи вбачається, що 01.03.2019 між сторонами укладено договір поставки № 0301-2019.

У відповідності до п. 1.1 якого продавець зобов`язався виготовити та поставити, а покупець оплатити та прийняти товар, відповідно до додатків № 1 та № 2 до договору. Усі узгоджені та підписані сторонами додатки до договору є його невід`ємною частиною.

Згідно з додатку №1 до договору термін виготовлення товару до 30.06.2019 з правом дострокового постачання. Додатком №2 до договору сторонами погоджено технічні характеристики на товару.

У відповідності до п. 9.1 Договору у разі відмови від отримання Товару, постачання якого передбачено цим Договором у повному обсязі або частково, Покупець Сплачує Продавцю пеню у розмірі 3% від суми договору, а також відшкодовує фактичні витрати на виготовлення товару на момент відмови.

Таким чином судом встановлено, що укладений 01.03.2019 сторонами договір поставки № 0301-2019 містить елементи як договору поставки так і договору підряду, тобто є змішаним договором.

Так у відповідності до ч.2 ст.628 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти змішаний договір, який містить елементи різних договорів. До відносин сторін за таким договором застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із його суті.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що на виконання умов договору відповідачем виставлено рахунки на передоплату № 6п/с від 01.03.2019 на суму 3 000 000,00 грн та № 21п/с від 05.06.2019 на суму 2 000 000,00 грн, які в свою чергу оплачені позивачем, на підтвердження чого матеріали справи містять платіжні інструкції № 1 від 19.03.2019 на суму 1 500 000,00 грн, № 7 від 04.04.2019 на суму 1 500 00,00 грн та № 31 від 13.06.2019 на суму 2 000 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 16.06.2025 яке набрало законної сили відповідно до постанови Західного апеляційного Господарського суду 15.09.2025 позов задоволено. Розірвано договір поставки № 0301-2019 від 01.03.2019, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "МК Плазма" та Приватним акціонерним товариством "Краматорський завод важкого верстатобудування".

За змістом статті 570 Цивільного кодексу України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 року в справі № 918/631/19, постанова об`єднаної палати Верховного Суду від 16.09.2022 року в справі № 913/703/20, постанова Верховного Суду від 21.02.2018 року в справі № 910/12382/17).

Верховний Суд у постанові від 04.10.2022 року в справі № 910/13391/20 зробив висновок про те, що з припиненням дії договору підряду така грошова сума втрачає ознаки авансу та стає майном (грошовими коштами), набутими підрядником без достатньої правової підстави, а тому наявні підстави для застосування положень статті 849 Цивільного кодексу України в сукупності із приписами статті 1212 Цивільного кодексу України.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вказав, що відповідно до частини 2 статті 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона є авансом. Однак, з припиненням дії договору підряду така грошова сума втрачає ознаки авансу та стає майном (грошовими коштами), набутими підрядником без достатньої правової підстави. Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відтак, зазначена норма застосовується за наявності сукупності таких умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав; або коли така підстава згодом відпала. Випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін відповідно до закону чи умов договору належить до таких підстав.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.09.2023 року в справі № 910/4725/22, від 06.02.2020 року в справі № 910/13271/18, від 23.01.2020 року в справі № 910/3395/19 та від 01.04.2019 року в справі № 904/2444/18.

Як свідчать матеріали справи, Позивач, вже після розірвання договору звернувся у подальшому до суду з позовними вимогами про повернення авансу (попередньої оплати).

З огляду на вищенаведене, суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин положення статті 1212 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим зазначає про наявність правових підстав для стягнення з Відповідача на користь Позивача отриманих коштів в сумі 5 000 000 грн.

З приводу доводів відповідача щодо наявності обов`язку у замовника оплатити виконану частину робіт та відшкодувати підрядникові збитки, завдані розірванням договору, у тому числі фактичні витрати, понесені виконавцем у процесі виготовлення обладнання, суд зазначає наступне.

За змістом частини 4 статті 849 цього Кодексу замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Отже, у статті 849 Цивільного кодексу України передбачено три окремі (самостійні) підстави для відмови замовника від договору підряду, а саме: - підрядник несвоєчасно розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим (частина 2); - очевидність для замовника невиконання роботи належним чином та невиконання підрядником у визначений замовником строк вимоги про усунення недоліків (частина 3); - відмова замовника від договору до закінчення робіт з виплатою підрядникові плати за виконану частину робіт та відшкодуванням збитків, завданих розірванням договору (частина 4).

Відповідно, правові наслідки відмови замовника від договору підряду на підставі статті 849 Цивільного кодексу України є різними.

Однак, відповідачем не надано доказів, які б свідчили про реалізацію права позивача як замовника у порядку ст.849 Цивільного кодексу України та не надано належних та допустимих доказів наявності збитків, чи використання переданого авансу в процесі виконання договору.

Натомість, матеріали справи свідчать про розірвання договору на підставі ст. 652 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною 1 статтею 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до частини 2 статті 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною 4 цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

За змістом частини 3 статті 652 ЦК України у разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору.

Проте при розірванні Договору поставки № 0301-2019 від 01.03.2019 судом такі наслідки не визначено.

Враховуючи розірвання Договору поставки № 0301-2019 від 01.03.2019, беручи до уваги те, що загальна сума боргу (попередньої оплати) Відповідача, яка складає 5 000 000 грн, підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і Відповідач на момент прийняття рішення не надав доказів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед Позивачем (повернення означеної попередньої оплати), а також не надав доказів належного виконання ним обумовлених між сторонами зобов`язань, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення суми 5 000 000 грн.

Щодо 3% річних та інфляційних втрат.

Позивачем також заявлено позовні вимоги про стягнення 60 135,00 грн інфляційних втрат та 25 479,45 грн 3% річних за період з 15.09.2025 по 15.11.2025.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Судом здійснено власний розрахунок заявлених позовних вимог, з урахуванням строку пред`явлення вимоги про повернення грошових коштів. За результатом проведеного розрахунку суд приходить до висновку, про часткове задоволення вимоги про стягнення 3% річних в сумі 10 684,93 грн та про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

ВИСНОВКИ СУДУ

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "МК Плазма", м. Харків до відповідача Приватного акціонерного товариства "Краматорський завод важкого верстатобудування", м. Перечин Ужгородського району Закарпатської області про стягнення суми 5 085 614,45 грн підлягають задоволенню частково в розмірі 5 010 684,93 грн.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача в сумі 60 128,22 грн.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Закарпатської області

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "КРАМАТОРСЬКИЙ ЗАВОД ВАЖКОГО ВЕРСТАТОБУДУВАННЯ" (89200, Закарпатська обл., Ужгородський р-н, місто Перечин, вул. Ужгородська, будинок 4В, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МК ПЛАЗМА" (61098, Харківська обл., місто Харків, вулиця Холодногірська, будинок 3, кімната 9, ) суму 5 010 684,93 грн. (п`ять мільйонів десять тисяч шістсот вісімдесят чотири гривні 93 коп.) в т.ч. 5 000 000,00 грн безпідставно збережених коштів та 10 684,93 грн 3% річних, а також суму 60 128,22 грн. (шістдесят тисяч сто двадцять вісім гривень 22 коп.) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 16.04.2026.

Суддя О. Ф. Ремецькі