ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2026 р.м. ХарківСправа № 922/1627/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Чабан А.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова, в інтересах держави в особі Міністерства науки і освіти України
до 1. Приватного акціонерного товариства "ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ" , 2. Української Інженерно-Педагогічної академії, 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Харківський національний університет імені В.Н. Каразіна,
про визнання недійсними додаткових угод та стягнення коштів
за участю :

прокурора - Комісар О.О.

представника позивача - не з`явився

представника відповідача 1 - Бірюкова О.П.

представника відповідача 2 - не з`явився

представника 3-ї особи - Герасименко М.В.

ВСТАНОВИВ:

Шевченківська окружна прокуратура міста Харкова звернулася до Господарського суду Харківської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України (позивач) до Приватного акціонерного товариства "ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ" (відповідач 1) та Української Інженерно-Педагогічної академії (відповідач 2), в якій просить суд:

- визнати недійсними додаткові угоди від 22.10.2021 №1, від 25.10.2021 №2, від 26.10.2021 №3, від 15.12.2021 №5, від 15.12.2021 №6, від 16.12.2021 №7, від 22.12.2021 №8, від 23.12.2021 №9, від 23.12.2021 №10, від 23.12.2021 №11, від 24.12.2021 №12, від 28.12.2021 №13, від 10.02.2022 №14 до Договору від 01.04.2021 №87;

- стягнути з відповідача 1 на користь позивача кошти в сумі 159837,00 грн.

В обґрунтування позову прокурор вказує, що вищевказані додаткові угоди до Договору № 87 від 01.04.2021 про зміну ціни за одиницю товару (електрична енергія) укладені всупереч вимогам п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", ст. 632 ЦК України, а також суперечать інтересам держави в частині недотримання вимог щодо максимальної економії та ефективності витрачання бюджетних коштів, виділених на вищевказану закупівлю.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.05.2025 (суддя Добреля Н.С) було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/1627/25, постановлено справу № 922/1627/25 розглядати за правилами загального позовного провадження.

11.06.2025 відповідач 1 подав до суду відзив на позовну заяву (вх.№ 13830), згідно якого просив суд залишити позов без розгляду на підставі положень пункту 2 частини 1 статті 226 ГПК України, а у разі якщо суд встановить відсутність підстав для залишення позову без розгляду - відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

18.06.2025 прокурор подав до суду відповідь на відзив (вх.№ 14402), згідно якої вказував про відсутність підстав для залишення позову без розгляду або відмови у задоволенні позову.

Харківський національний університет імені В.Н. Каразіна 22.07.2025 за вх.№ 17006 подав до суду пояснення третьої особи щодо позову або відзиву, в яких вказував наступне. Предметом спірного Договору від 01.04.2021 № 87 є закупівля електричної енергії для потреб гуртожитків Української інженерно-педагогічної академії, що підтверджується пунктом 5.2. Договору від 01.04.2021 № 87, додатком 1 «Специфікація» до Договору від 01.04.2021 №8 7 та додатком 3 «Заява про приєднання до договору» до Договору від 01.04.2021 № 87, а саме: Гуртожиток № 1 (м. Харків, пров. Отакара Яроша, 5); Гуртожиток № 2 (м. Харків, вулиця Плеханівська, 43); Гуртожиток № 3 (м. Харків, вулиця Краснодарська, 171-б). Станом на період протягом якого діяв спірний Договір № 87 від 01.04.2021 була встановлена фіксована ціна для гуртожитків за весь обсяг споживання 1,68 грн. (з ПДВ) за 1 кВт/год. Оскільки ПрАТ «Харківенергозбут» на підставі Постановою Кабінету Міністрів України від 5 червня 2019 р. № 483 є постачальником універсальних послуг умови Договору №87 від 01.04.2021 в частини встановлення ціни на електричну енергію для гуртожитків є такими, що не відповідають законодавству, зокрема додатку 3 до Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 5 червня 2019 р. № 483.

Згідно ухвали Господарського суду Харківської області від 19.01.2026 у справі № 922/1627/25 було заявлено та задоволено самовідвід судді Добрелі Н.С. у справі № 922/1627/25. Постановлено матеріали справи № 922/1627/25 передати для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення іншого складу суду відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Харківської області Ю.Федоровича Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи від 19.01.2026, у зв`язку з самовідводом судді Добрелі Н.С., був призначений повторний автоматизований розподіл справи № 922/1627/25.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2026 для розгляду справи № 922/1627/25 була призначена суддя Буракова А.М.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.01.2026 (суддя Буракова А.М.) було прийнято справу № 922/1627/25 до свого провадження та розпочато розгляд справи № 922/1627/25 спочатку, постановлено справу № 922/1627/25 розглядати в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін.

Процесуальний рух справи відображено у відповідних ухвалах суду.

16.02.2026 відповідач 1 за вх.№ 3778 подав до суду додаткові пояснення у справі, згідно яких просив суд залишити позов без розгляду на підставі положень пункту 2 частини 1 статті 226 ГПК України, а у разі якщо суд встановить відсутність підстав для залишення позову без розгляду - відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. При цьому у поданих додаткових поясненнях відповідач 1 зазначав, що прокурором не було доведено належним чином бездіяльність позивачів, в інтересах яких він звертався до суду та винятковості такого звернення. Подання позовної заяви прокурором в інтересах позивача, який є розпорядником коштів державного бюджету до підприємства, що є суб`єктом державного сектору економіки та від якого державний бюджет отримує дивіденди, є нелогічним з огляду на те, що кошти, які були сплачені Українська інженерно-педагогічна академія за Договором ПрАТ «Харківенергозбут», в результаті залишаються в межах державного бюджету.

09.03.2026 відповідач 1 за вх.№ 5599 подав до суду додаткові пояснення у справі щодо законності та обґрунтованості збільшення ціни за додатковою угодою № 8 від 22.12.2021, додатковою угодою № 9 від 23.12.2021, додатковою угодою № 10 від 23.12.2021 до Договору від 01.04.2021 № 87, в яких вказував, що збільшення ціни за Додатковими угодами № 8, 9, 10 відбулося обґрунтовано та зумовлено різким збільшенням середньозваженої ціни електричної енергії на РДН в ОАЕС України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши прокурора, пояснення представників відповідача 1 та третьої особи, суд встановив наступне.

15.03.2021 Українською інженерно-педагогічною академією, , було проведено процедуру відкритих торгів UA-2021-02-25-003151-b щодо закупівлі товару «Електрична енергія для забезпечення потреб гуртожитків УІПА» ДК 021:2015:09310000-5: Електрична енергія, очікуваною вартістю 1367971,00 грн.

За результатами проведеної закупівлі, Українською інженерно-педагогічною академією було укладено договір №87 від 01.04.2021 з учасником-переможцем ПрАТ «Харківенергозбут» на закупівлю електроенергії вартістю 1138019, 94 грн. з обсягом постачання 540700 кВт/год, вартістю 2,104716 грн за 1 кВт/год для гуртожитків та 2,104716 грн за 1 кВт/год для технічних цілей та освітлення дворів, східних і номерних знаків. Термін дії договору до 31.12.2021.

Джерелом фінансування закупівлі електроенергії є державний бюджет.

Відповідно до Специфікації (додаток 1 до Договору) ціна за 1 кВт/год. становить 2,104716 грн., у т.ч. ПДВ.

Пунктом 13.1, 13.2 Договору передбачено, що цей договір набирає чинності з 01.04.2021 та діє до 31.12.2021, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобовязань. Постачальник має повідомити про зміну будь-яких умов договору споживача не пізніше, ніж за 20 днів до їх застосування з урахуванням інформації про право Споживача розірвати договір. Постачальник зобов`язаний повідомити Споживача в порядку, встановленому законом та цим договором, про будь-яку зміну ціни і про право припинити дію договору без сплати будь-яких штрафних санкцій чи іншої фінансової компенсації постачальнику, якщо споживач не приймає нові умови.

Пунктом 13.8, 13.10 Договору передбачено, що усі зміни до Договору у випадках передбачених частиною 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» узгоджуються сторонами шляхом підписання додаткових угод між ними, які є невід`ємною частиною договору. Усі зміни та доповнення оформлюються письмово, підписуються уповноваженими представниками Сторін та скріплюються їх печатками.

Пунктом 13.6 Договору передбачено, що умови договору не повинні відрізнятися від змісту пропозиції тендерних торгів (у тому числі ціни за одиницю) переможця процедури закупівлі. Істотні умови цього договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема пункт 13.6.2 Договору регламентує, що зміна істотних умов договору у випадку «збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії» здійснюється зміна ціни товару за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на підставі письмового звернення постачальника з обов`язковим додаванням оригіналу довідки Торгово-промислової палати України, що підтверджує коливання ціни товару на ринку, що є предметом закупівлі за цим договором. При цьому Покупець має право відмовитись від такої пропозиції Постачальника, в тому числі у разі надання Постачальником документу/документів, який/які не підтверджують коливання ціни такого товару на ринку".

Також, пунктом 13.7. Договору передбачено, що дія договору про закупівлю може бути продовжена на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в початковому договорі про закупівлю, укладеному в попередньому році, якщо видатки на досягнення цієї цілі затверджено в установленому порядку.

В подальшому між сторонами було укладено 14 додаткових угод до вищевказаного Договору про закупівлю електроенергії № 87, більшість з яких стосуються підвищення ціни за одиницю товару.

Додатковою угодою №1 від 22.10.2021 до Договору про постачання електричної енергії сторонами зменшено кількість товару до 507494 кВт/год, зменшено ціну Договору до 1 138 017,95 грн. з ПДВ та збільшено ціну за 1 кВт/год електроенергії, зокрема, встановлено, що ціна з 01.09.2021 становить 2,278164 грн за 1 кВт/год з ПДВ. (тобто ціна зросла на 7,61 % порівняно з умовами договору).

Додатковою угодою №2 від 25.10.2021 (тобто через 3 дні після підписання додаткової угоди №1) сторонами зменшено обсяг електроенергії до 476894 кВт/год та збільшено ціну за 1 кВт/год електроенергії, зокрема, встановлено, що ціна з 11.09.2021 становить 2,4687828 грн за 1 кВт/год з ПДВ. (тобто ціна зросла на 16 % порівняно з умовами договору).

Додатковою угодою №3 від 26.10.2021 (тобто через день після підписання додаткової угоди №2) сторонами зменшено обсяг електроенергії до 448807 кВт/год та збільшено ціну за 1 кВт/год електроенергії, зокрема, встановлено, що ціна з 21.09.2021 становить 2,678274 грн за 1 кВт/год. з урахуванням ПДВ. (тобто ціна зросла на 27,25% порівняно з умовами договору).

Додаткову угоду № 4 від 03.12.2021 сторонами укладено у зв`язку з продовженням терміну дії Договору про постачання електричної енергії до 28.02.2022.

Додатковою угодою №5 від 15.12.2021 сторонами зменшено обсяг електроенергії до 425462 кВт/год та збільшено ціну за 1 кВт/год електроенергії, зокрема, встановлено, що ціна з 01.11.2021 становить 2,9085048 грн за 1 кВт/год з ПДВ. (тобто ціна зросла на 38,49 % порівняно з умовами договору).

Додатковою угодою № 6 від 15.12.2021 (тобто в той же день, коли укладено додаткову угоду №5) сторонами зменшено обсяг електроенергії до 404351 кВт/год та збільшено ціну за 1 кВт/год електроенергії до 3,1615272 грн за 1 кВт/год з ПДВ. (тобто ціна зросла на 50,37% порівняно з умовами договору).

Додатковою угодою №7 від 16.12.2021 (через день після підписання додаткових угод №5, №6) сторонами зменшено обсяг електроенергії до 385362 кВт/год та збільшено ціну за 1 кВт/год електроенергії до 3,4395996 грн за 1 кВт/год з ПДВ. (тобто ціна зросла на 63,67% порівняно з умовами договору).

Додатковою угодою №8 від 22.12.2021 сторонами зменшено обсяг електроенергії до 218973 кВт/год та збільшено ціну за 1 кВт/год електроенергії, зокрема, встановлено, що ціна з 01.12.2021 становить 3,7452012 грн з ПДВ. (тобто ціна зросла на 77,92 % порівняно з умовами договору).

Додатковою угодою №9 від 23.12.2021 (тобто через день після підписання додаткової угоди №8) сторонами зменшено обсяг електроенергії до 218973 кВт/год та збільшено ціну за 1 кВт/год електроенергії, зокрема, встановлено, що ціна з 10.12.2021 становить 4,0810572 грн з ПДВ (тобто ціна зросла на 94,08 % порівняно з умовами договору).

Додатковою угодою №10 від 23.12.2021 (тобто в той же день, коли укладено додаткову угоду №9) сторонами збільшено ціну за 1 кВт/год електроенергії, зокрема, встановлено, що ціна з 21.12.2021 становить 4,4501628 грн з ПДВ (тобто ціна зросла на 111,66 % порівняно з умовами договору).

Додатковою угодою №11 від 23.12.2021 сторонами встановлено ціну за 1 кВт/год електроенергії у сумі 3,7452012 грн з ПДВ. (тобто ціна вище на 77,92 % порівняно з умовами договору).

Додатковою угодою №12 від 24.12.2021 сторонами встановлено ціну за 1 кВт/год електроенергії у сумі 4,0810572 грн з ПДВ. (тобто ціна вище на 94,08 % порівняно з умовами договору).

Додатковою угодою №13 від 28.12.2021 сторонами встановлено ціну за 1 кВт/год електроенергії у сумі 4,4501628 грн з ПДВ (тобто ціна вище на 111,66 % порівняно з умовами договору).

Додатковою угодою №14 від 10.02.2022 сторони дійшли згоди, що на січень 2022 вартість за 1 кВт/год електроенергії становить 4,5122148 грн з ПДВ. (тобто ціна зросла на 114,51% порівняно з умовами договору).

Таким чином, згідно позову прокурор вказує, що внаслідок укладення вищевказаних додаткових угод ціну за 1 кВт/год електричної енергії збільшено з 2,104716 грн до 4,5122148 грн (з ПДВ) за 1 кВт/год, тобто на 2,40 грн. (на 114,51 % від первинної ціни), а при укладенні вищевказаних додаткових угод до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 87 від 01.04.2021 порушено вимоги Закону України «Про публічні закупівлі».

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Щодо підстав представництва прокурором інтересів держави в особі Міністерства освіти і науки України, суд зазначає наступне.

За приписами ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частиною 4 статті 53 ГПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Рішенням Конституційного суду України від 08.04.1999 у справі № 3-рн/99 визначено, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з частковою державною власністю у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств.

Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та ін.) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності України, гарантування її державної, економічної безпеки, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання.

Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи № 806/1000/17, від 26.07.2018 у справі № 926/1111/15, від 08.02.2019 у справі № 915/20/18).

Згідно пункту 1 резолютивної частини вищезазначеного рішення Конституційного суду України, прокурори та їх заступники подають позовні заяви саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ, організацій, незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави.

Як вбачається з пункту 2 резолютивної частини вищезазначеного рішення Конституційного суду України, під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Слід зазначити, що у судовому процесі держава бере участь як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Тобто під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач і визначив стороною у справі певний орган (така позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 20.08.2020 у справі №913/152/19, від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, від 27.02.2019 у справі №761/3884/18).

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 зроблено висновок про застосування ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Зокрема зазначено, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частиною 4 ст. 13 Конституції України визначено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Міністерство освіти і науки України, як центральний орган виконавчої влади, згідно ст.ст. 1, 6 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій. Повноваження міністерств, інших центральних органів виконавчої влади поширюються на всю територію держави.

Згідно ст. 28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» міністерства звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

У розумінні частини 1 статті 22 БК України МОН України є головним розпорядником бюджетних коштів у сфері освіти та розпорядником вищого рівня по відношенню до Української інженерно-педагогічної академії, а також є його засновником та органом управління. Отже, МОН України є органом державної влади, уповноваженим на захист інтересів держави у спірних правовідносинах.

З метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді окружною прокуратурою на адресу МОН України було направлено лист від 14.02.2025 в порядку ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

З урахуванням відповіді МОН України від 25.02.2025 про те, що у разі залучення судом Міністерства до участі у справі, представництво інтересів буде забезпечено у встановленому порядку, та нездійснення позивачем захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, наявні підстави для подання позову безпосередньо прокурором.

Частиною 2 статті 2 Цивільного кодексу України передбачено, що одним з учасників цивільних відносин є держава Україна, яка згідно зі статтями 167, 170 Цивільного кодексу України набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

У судовому процесі, зокрема у господарському, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Тобто під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо прокурором визначено стороною у справі певний орган.

Подібний за змістом висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц та від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18.

Окружна прокуратура звернулася до суду з даною позовною заявою в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України, що зумовлено захистом державного інтересу, оскільки протягом тривалого строку інтереси держави залишались незахищеними, що потребувало реагування зі сторони органів прокуратури.

Враховуючи вищевикладені обставини господарський суд приходить до висновку про відсутність підстав для залишення без розгляду позову прокурора у даній справі.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд відзначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є способом захисту цивільних прав та інтересів.

За приписами статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

При цьому, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина 3 статті 215 Цивільного кодексу України).

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Суд виходить з того, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно з частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 627 Цивільного кодексу України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов (предмету, визначених законом необхідних умов для договорів даного виду та визначених за заявою сторін умов).

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Правові та економічні засади закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначає Закон України "Про публічні закупівлі".

Метою вказаного Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

У статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" зазначено, що договір про закупівлю - це господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (частина 1 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі").

Закон України "Про публічні закупівлі" встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених частиною п`ятою статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", зокрема, за пунктом 2 частини п`ятої наведеної норми - у випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

Згідно ч. 2 ст. 632 Цивільного кодексу України зміна ціни після укладання договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Абзацом 2 частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Отже, Закон України «Про публічні закупівлі» встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

Тобто, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону «Про публічні закупівлі» нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

Суд зазначає, що додаткові угоди до договору №87 від 01.04.2021 не містять об`єктивних обґрунтувань зміни істотних умов Договору в частині збільшення ціни за одиницю товару. Відсутні посилання на будь-які підтверджуючі документи від постачальника в обґрунтування необхідності підвищення ціни за одиницю товару. Загальний відсоток збільшення ціни за 1 кВт/год електроенергії, порівняно з первісними умовами Договору, склав понад 114 %.

При підвищенні ціни на електричну енергію у додаткових угодах №1, №2, №3, №5, №6 , №7, №8, №9, №10, №11, №12, №13, №14 до Договору №87 від 01.04.2021 постачальник жодним чином не обґрунтовує пропозицію про підвищення ціни.

Таким чином, вищезазначене свідчить про те, що укладанням додаткових угод безпідставно підвищена ціна на електричну енергію.

З урахуванням викладеного, Верховний Суд у постановах від 26.02.2019 у справі № 925/683/18, від 26.03.2019 у справі № 912/898/18, від 16.04.2019 у справі № 915/346/19 неодноразово звертав увагу, що без належного обґрунтування, а також достатнього документального підтвердження відсутні правові підстави для збільшення ціни товару за договором у відповідності до укладених додаткових угод і укладення таких додаткових угод є порушенням вимог ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

З огляду на положення статті 5 Закону України "Про публічні закупівлі", перемога у тендері (закупівля за бюджетні кошти) та укладення договору з однією ціною та її подальше підвищення на понад 114% шляхом так званого "каскадного" укладення додаткових угод є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку продавця, та укладення спірних угод у цьому випадку призвело до нівелювання результатів відкритих торгів.

Аналогічні висновки були зроблені Верховним Судом у постанові від 16.02.2023 у справі № 903/383/22.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 зазначила, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10% пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії. Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку ст. 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у ст. 652 ЦК України та п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

З огляду на викладене, господарський суд приходить до висновку, що вказані у позові додаткові угоди до Договору №87 від 01.04.2021 про зміну ціни за одиницю товару (електрична енергія) укладені всупереч вимогам п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», ст. 632 ЦК України, а також суперечать інтересам держави в частині недотримання вимог щодо максимальної економії та ефективності витрачання бюджетних коштів, виділених на вищевказану закупівлю. Враховуючи викладене, зазначені угоди (правочини) підлягають визнанню недійсними у судовому порядку.

Відносно доводів відповідача 1 щодо законності та обґрунтованості збільшення ціни за додатковою угодою № 8 від 22.12.2021, додатковою угодою № 9 від 23.12.2021 та додатковою угодою № 10 від 23.12.2021 до Договору від 01.04.2021 № 87, суд зазначає, що дані доводи відхиляються судом, оскільки вони не спростовують позовних вимог у справі.

Щодо вимоги прокурора про стягнення 159837,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно із частиною першою статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Оскільки спірні додаткові угоди від 22.10.2021 №1, від 25.10.2021 №2, від 26.10.2021 №3, від 15.12.2021 №5, від 15.12.2021 №6, від 16.12.2021 №7, від 22.12.2021 №8, від 23.12.2021 №9, від 23.12.2021 №10, від 23.12.2021 №11, від 24.12.2021 №12, від 28.12.2021 №13, від 10.02.2022 №14 до Договору від 01.04.2021 №87 є недійсними та не породжують правових наслідків, правовідносини сторін щодо визначення ціни електричної енергії підлягають регулюванню умовами Договору від 01.04.2021 №87.

Отже, загальний обсяг спожитої електричної енергії складає 230 318 кВт/год та він мав би бути оплачений за ціною 2,104716 грн. за кВт/год; 230318 кВт/год *2,104716 грн.= 484754,00 грн.

Натомість, з урахуванням спірних додаткових угод, зазначений обсяг електроенергії було оплачено грошовими коштами у сумі 644591,00 грн. Отже, грошові кошти в сумі 159837,00 грн. є такими, що були безпідставно одержані відповідачем 1 (644591,00 грн. - 484754,00 грн. = 159837,00 грн.), підстава їх набуття відпала, а тому відповідач 1 зобов`язаний їх повернути позивачу, що відповідає приписам статей 216, 1212 ЦК України. Вказане узгоджується з висновками, наведеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22.

У відповідності до ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За загальними правилами розподілу обов`язку доказування кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини перша та третя статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статей 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ураховуючи викладене, з огляду на фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, відсутність в матеріалах справи доказів у спростування заявлених прокурором вимог, суд визнає позовні вимоги прокурора обґрунтованими, підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами, та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії" ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір у цій справі покладається на відповідачів у рівних частинах.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 123, 129, 226, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсними додаткові угоди від 22.10.2021 №1, від 25.10.2021 №2, від 26.10.2021 №3, від 15.12.2021 №5, від 15.12.2021 №6, від 16.12.2021 №7, від 22.12.2021 №8, від 23.12.2021 №9, від 23.12.2021 №10, від 23.12.2021 №11, від 24.12.2021 №12, від 28.12.2021 №13, від 10.02.2022 №14 до Договору від 01.04.2021 №87.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (61057, м. Харків, вул. Гоголя, буд. 10, ) на користь Міністерства освіти і науки України (01135, м. Київ, проспект Берестейський, 10, ) кошти в сумі 159837,00 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (61057, м. Харків, вул. Гоголя, буд. 10, ) на користь Харківської обласної прокуратури (, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, рахунок № UA0007171, код класифікації видатків бюджету 0901010) 16956,80 грн. судового збору.

Стягнути з Української Інженерно-Педагогічної академії (61003, м. Харків, вул. Університетська, 16, ) на користь Харківської обласної прокуратури (, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, рахунок № UA0007171, код класифікації видатків бюджету 0901010) 16956,80 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено "23" квітня 2026 р.

СуддяА.М. Буракова