ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2026 року м.Дніпро Справа № 908/377/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чус О.В. - (доповідача),

судді: Кощеєв І.М., Дармін М.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Миколаївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Берестівської сільської ради Бердянського району Запорізької області на рішення Господарського суду Запорізької області від 19.06.2024 (повний текст рішення складено 28.06.2024, суддя Дроздова С.С.) у справі № 908/377/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (вул. Шолуденка, буд. 1, м. Київ, 04116, ідентифікаційний код юридичної особи 42399676)

до відповідача: Миколаївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Берестівської сільської ради Бердянського району Запорізької області (вул. Миру, с. Миколаївка, Бердянський район, Запорізька область, 71135, ідентифікаційний код юридичної особи 26292342)

про стягнення 143 717 грн. 23 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" звернулося до суду з позовом до Миколаївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Берестівської сільської ради Бердянського району Запорізької області про стягнення 99 013 грн. 09 коп. основного боргу, 20 914 грн 82 коп. пені, 4 834 грн. 01 коп. 3 % річних, 18 955 грн. 31 коп. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 19.06.2024, у даній справі, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" до Миколаївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Берестівської сільської ради Бердянського району Запорізької області задоволено.

Стягнуто з Миколаївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Берестівської сільської ради Бердянського району Запорізької області (вул. Миру, с. Миколаївка, Бердянський район, Запорізька область, 71135, ідентифікаційний код юридичної особи 26292342) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг" (вул. Шолуденка, буд. 1, м. Київ, 04116, ідентифікаційний код юридичної особи 42399676) 99 013 (дев`яносто дев`ять тисяч тринадцять) грн 09 коп. основного боргу, 20 914 (двадцять тисяч дев`ятсот чотирнадцять) грн 82 коп. пені, 4 834 (чотири тисячі вісімсот тридцять чотири) грн 01 коп. 3 % річних, 18 955 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят п`ять) грн 31 коп. інфляційних втрат, 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. судового збору.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, через систему "Електронний суд", Миколаївська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Берестівської сільської ради Бердянського району Запорізької області, звернулась до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить: скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 19.06.2024 та задовольнити вимоги скаржника, а саме:

1) Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 1; ) виставити до сплати, офіційно оформлений та завірений уповноваженою особою акт прийому-передачі природного газу в сумі: 99013,09 (дев`яносто дев`ять тисяч тринадцять гривень) 09 копійок, Миколаївській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Берестівської сільської ради Бердянського району Запорізької області (71135, Запорізька область, Бердянський район, село Миколаївка, вулиця Миру, 30; ), для остаточного розрахунку за Договором;

2) Не розглядати, нараховані Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 1; ) - пені в розмірі 20914,82 (двадцять тисяч дев`ятсот чотирнадцять гривень) 82 копійки; збільшення боргу внаслідок інфляційних процесів в розмірі 18955,31 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят п`ять гривень) 31 копійок; розмір нарахованих 3% річних від основного боргу в розмірі 4834,01 (чотири тисячі вісімсот тридцять чотири гривні) 01 копійок, як такі, що виникли з невідповідного виконання договірних зобов`язань Позивача та є безпідставно нараховані;

3) Сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні) 40 копійок, за Позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 1; ) до Миколаївської загальноосвітньї школи І-ІІІ ступенів Берестівської сільської ради Бердянського району Запорізької області (71135, Запорізька область, Бердянський район, село Миколаївка, вулиця Миру, 30; ) - залишити без розгляду.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки суд не взяв до уваги його доводи, зокрема:

У період листопад 2021 - січень 2022 року платежі здійснювалися своєчасно та в повному обсязі.

У лютому 2022 року Скаржник мав намір і можливість сплатити за газ (кошти в розмірі 103 583,14 грн перебували на рахунку до 22.12.2022 року).

Заборгованість виникла через неналежне виконання умов договору самим Позивачем, який: не склав та не надав акт приймання-передачі газу за лютий 2022 року (а без нього, як розпорядник бюджетних коштів, Скаржник не міг провести платіж через органи Казначейства); не забезпечив досудового врегулювання спору, як це передбачено договором; лише під час судового процесу, та фактично в день судового засідання, надав рахунок-фактуру, а не оригінал акта, який є обов`язковим для платежу.

Суд безпідставно врахував сумнівні докази Позивача (скріншоти з електронної пошти) та проігнорував аналогічні докази Скаржника про відсутність направлення акта.

Переплата в розмірі 603,88 грн, яка виникла за грудень 2021 року, була зарахована Позивачем у рахунок оплати за лютий 2022 року, однак це не є підтвердженням отримання акта чи часткової оплати за лютий.

Під час судового процесу Скаржник звертався до Позивача з пропозицією врегулювати питання добровільно, однак Позивач не надав оригіналів актів, що унеможливило проведення платежу.

На думку Скаржника, суд першої інстанції розглянув справу однобоко, без урахування його позиції, тому просить апеляційний суд переглянути рішення з урахуванням наведених фактів і доказів.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2024 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Дармін М.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.07.2024 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 908/377/24. Доручено Господарському суду Запорізької області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 908/377/24.

29.07.2024 матеріали даної справи надійшли до ЦАГС.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 31.07.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Миколаївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Берестівської сільської ради Бердянського району Запорізької області на рішення Господарського суду Запорізької області від 19.06.2024 у справі № 908/377/24; визначено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

16.08.2024 від позивача до ЦАГС надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким просить: поновити строк на подання відзиву на апеляційну скаргу; прийняти до розгляду відзив на апеляційну скаргу Миколаївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Берестівської сільської ради Бердянського району Запорізької області на рішення господарського суду Запорізької області від 19.06.2024 у справі № 908/377/24 та здійснювати перегляд рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку з урахуванням змісту відзиву; апеляційну скаргу Миколаївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Берестівської сільської ради Бердянського району Запорізької області на рішення господарського суду Запорізької області від 19.06.2024 у справі № 908/377/24 залишити без задоволення.

Зокрема у відзиві зазначене про те, що обсяги газу підтверджені даними Інформаційної платформи Оператора ГТС. Оскільки Відповідач не надав Позивачу актів розподілу/транспортування, обсяг спожитого газу визначено згідно з п. 3.5.4 Договору на підставі даних Інформаційної платформи, що є належним джерелом.

Акти приймання-передачі направлялися на електронну пошту Відповідача (ІНФОРМАЦІЯ_1), зазначену в Договорі. Акти за листопад-2021, грудень-2021 та січень-2022, які оплачені, також направлялися таким самим способом.

Відсутність підписаних актів не звільняє від оплати. Відповідно до п. 3.5.4 Договору, якщо Відповідач не повертає підписаний акт, обсяг газу вважається узгодженим за даними Інформаційної платформи.

Відповідач не ініціював припинення газопостачання. Він не надав актів про припинення розподілу газу, тому споживання газу в лютому 2022 року мало місце.

Надсилання актів електронною поштою є належним способом через тимчасову окупацію території (Бердянський район) та неможливість поштового зв`язку. Договір не вимагає виключно паперового направлення.

Відповідач не звертався до суду для врегулювання розбіжностей щодо обсягів газу, тому його заперечення є необґрунтованими.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.10.2024 зупинено провадження у справі № 908/377/24 до закінчення розгляду Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду справи № 908/1162/23. Зобов`язано учасників справи повідомити Центральний апеляційний господарський суд про результати розгляду Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду справи № 908/1162/23.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень 03 жовтня 2025 року Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 908/1162/23 прийнято постанову. Зареєстровано: 07.10.2025. Забезпечено надання загального доступу: 08.10.2025. Так, зазначеною постановою касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІМК" залишено без задоволення. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.12.2023, у справі № 908/1162/23 залишено без змін. Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.02.2026 поновлено апеляційне провадження за апеляційною скаргою Миколаївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Берестівської сільської ради Бердянського району Запорізької області на рішення Господарського суду Запорізької області від 19.06.2024 у справі № 908/377/24.

04.02.2026 від представника ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" до ЦАШС надійшли додаткові пояснення. В яких зазначено про те, що враховуючи закінчення перегляду Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду справи №908/1162/23, позивач зазначає, що правова позиція у справі №908/1162/23 не може бути застосована до цієї справи № 908/377/24. Оскільки, у справі № 908/377/24 спірний період листопад 2021 - лютий 2022; на цей час дія Закону поширювалась лише на Крим; рішення КМУ про поширення обмежень відсутнє, то правові підстави для застосування статей 13 та 13-1 Закону «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» до спірних правовідносин відсутні.

04.02.2026 від представника ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" до ЦАШС надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 908/377/24 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 280/5808/23 та оприлюднення повного тексту судового рішення ухваленого за результатами такого перегляду.

Клопотання обґрунтовано тим, що предметом розгляду у даній справі, в тому числі, є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожитий природний газ за Договором постачання природного газу у період з листопада 2021 по лютий 2022 (включно).

За результатами опрацювання відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, Позивач встановив, що Верховний Суд ухвалою від 05.11.2025 справу №280/5808/23 передав на розгляд Великої Палати Верховного Суду для відступу від висновків щодо застосування статей 13 та 13-1 Закону "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", викладених у постановах Верховного Суду від 07.03.2024 у справі №910/9680/23, від 23.10.2025 у справі №916/1650/23 та від 03.10.2025 у справі №908/1162/23.

Верховний Суд в ухвалі від 05.11.2025 у справі №280/5808/23 підстави передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду мотивував, зокрема, таким:

- у постановах Верховного Суду від 07.03.2024 у справі №910/9680/23, від 23.10.2025 у справі №916/1650/23 та від 03.10.2025 у справі №908/1162/23 не враховано, що для застосування обмежень, передбачених статтями 13 та 13-1 Закону "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", необхідним є не лише факт визнання відповідних територій тимчасово окупованими, а й наявність окремого рішення Кабінету Міністрів України про введення відповідних обмежень господарської діяльності на цих територіях;

- при цьому рішення про визнання територій тимчасово окупованими, яке на момент виникнення спірних правовідносин відповідно до визначеного Кабінетом Міністрів України порядку приймалось Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, не може замінювати собою рішення Кабінету Міністрів України про введення обмежень, передбачених статтями 13 та 13-1 Закону "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України";

- загальновідомий факт окупації певних територій сам по собі не може вважатися достатньою правовою підставою для застосування встановлених законом економічних обмежень; ця обставина також не була врахована у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2025 у справі №908/1162/23, в якій суд дійшов висновку про можливість застосування відповідних заборон без наявності спеціального рішення Кабінету Міністрів України щодо введення таких обмежень.

Враховуючи вищезазначене, а також предмет та підстави апеляційного оскарження, що переглядається, обставину та підстави передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи №280/5808/23 для відступу, зокрема, від висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2025 у справі №908/1162/23, щодо поширення положень Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" на території, що були тимчасово окуповані, починаючи з 24.02.2022 та щодо яких відсутнє окреме рішення Кабінету Міністрів України, Позивач вважає за необхідне клопотати перед апеляційним судом провадження у справі №908/377/24 до завершення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №280/5808/23.

Щодо клопотання скаржника про зупинення провадження у справі до завершення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №280/5808/23 колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

За результатами опрацювання відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, колегія суддів встановила наступне.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду від 5 листопада 2025 року справу № 280/5808/23 передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини третьої статті 346 КАС України.

Обґрунтовуючи наявність підстави для такої передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вказала на потребу у відступі від висновків Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (далі - Касаційний господарський суд), викладених у постановах від 07 березня 2024 року у справі № 910/9680/23, від 23 жовтня 2023 року у справі № 916/1650/23 та від 03 жовтня 2025 року у справі № 908/1162/23, щодо поширення положень статей 13 та 13-1 Закону про ТОТ на території, тимчасово окуповані в період воєнного стану, лише з огляду на загальновідомий факт окупації таких територій за відсутності відповідного рішення Кабінету Міністрів України.

Велика Палата Верховного Суду ухвалою 22 січня 2026 року справу № 280/5808/23 повернуто відповідній колегії Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду для розгляду.

Постановляючи ухвалу Велика Палата Верховного Суду указала, що:

зміст наведених рішень Касаційного господарського суду, від висновків яких просить відступити колегія суддів Касаційного адміністративного суду дає змогу зрозуміти, що вони прийняті у справах за подібних між собою договірних правовідносин, пов`язаних із стягненням боргу за виготовлену та поставлену особами або спожиту особами електроенергію, які у період з 25 лютого 2022 року по грудень 2022 року перебували на ТОТ.

- такі правовідносини не є подібними до тих, які стали предметом розгляду справи № 280/5808/23, оскільки їх зміст стосується процедури повернення позивачу додатково сплачених ним митних платежів на підставі рішення Запорізької митниці про коригування митної вартості товарів № UA112020/2022/000001/2 від 06 січня 2022 року, яке в подальшому було скасоване у судовому порядку.

З урахуванням цього Велика Палата Верховного Суду підсумувала, що правовідносини у справі № 280/5808/23 не є подібними до правовідносин у наведених справах, які були на розгляді Касаційного господарського суду, оскільки виникли в інший період, ніж той, що досліджувався цим судом та відрізняються як предметом так і суб`єктним складом.

Крім того, висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду побудовані на аналізі норм статті 2 та пункту 1 частини першої статті. Натомість норми абзаців 2 частини першої статті 13, 13-1 цього Закону про ТОТ, про застосування яких йде мова в ухвалі Касаційного адміністративного суду про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, стосуються ТОТ та надр під нею, передбачених у пункті 3 частини першої статті 3 Закону про ТОТ.

За таких обставин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що передача цієї справи на її розгляд на підставі частини третьої статті 346 КАС України є необґрунтованою, оскільки постанови Касаційного господарського суду, від висновків яких просила відступити колегія суддів Касаційного адміністративного суду, прийняті у справах, правовідносини у яких не є подібними до справи № 280/5808/23.

01.04.2026 Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відмовлено у задоволенні клопотання Запорізької митниці про залишення касаційної скарги без розгляду. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Слов`янський пух Україна» задоволено. Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року скасовано. Залишено в силі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року та додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі. Суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 228 ГПК України суд може зупинити за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи у випадку, зокрема, перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Враховуючи викладене, наразі, відсутні підстави для зупинення провадження у справі № 908/377/24, оскільки відпав сам предмет, для якого просили зупинити провадження. На момент розгляду клопотання Велика Палата вже не здійснювала перегляд справи № 280/5808/23, а Касаційний адміністративний суд 01.04.2026 ухвалив постанову по суті. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відмову у зупиненні провадження.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

16.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (далі позивач, постачальник) та Миколаївською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Берестівської сільської ради Бердянського району Запорізької області (далі відповідач, споживач) укладено договір № 07-1135/21-БО-Т постачання природного газу (далі договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Згідно до п. 2.1 договору постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з листопада 2021 по грудень 2022 (включно) в кількості 52,6 тис.куб.метрів, в тому числі по місяцях.

Відповідно до п. 2.1.3 договору загальний обсяг природного газу, замовлений споживачем за цим договором, складається з сум загальних обсягів природного газу, замовлених споживачем на всі розрахункові періоди протягом строку дії договору.

Відповідно до п. 3.5 договору, приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі природного газу.

Підпунктами 3.5.1 - 3.5.4 договору визначено, що споживач зобов`язується надати постачальнику не пізніше 5-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом звірену належним чином копію відповідного акту надання послуг з розподілу/транспортування газу за такий період, що складений між Оператором ГРМ та/або Оператором ГТС та споживачем, на підставі даних комерційного вузла обліку споживача, відповідно до вимог Кодексу ГТС/Кодексу ГРМ.

На підставі отриманих від споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС постачальник готує та надає споживачу два примірник акту приймання-передачі за відповідний розрахунковий період, підписані уповноваженим представником постачальника.

Споживач протягом 2 робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання.

У випадку не повернення підписаного оригіналу акту до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від споживача відповідно до підпункту 3.5.1, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність споживачу.

Ціна природного газу за 1000 куб.м газу без ПДВ 13 658,42 грн. (п. 4.1 договору).

Згідно п. 4.3 договору загальна вартість договору становить 725617,00 грн, крім того ПДВ - 145123,40 грн, разом з ПДВ - 870740,40 грн.

Відповідно до пункту 5.1 договору оплата за природний газ за розрахунковий період здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами в наступному порядку:

- 70 % вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем в якому відповідач повинен був сплатити 70 % грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту приймання-передачі, фактична вартість використаного споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4 пункту 3.5 цього договору.

Строк, в межах якого сторони можуть вернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), в тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, збитків становить п`ять років (п. 11.3 договору).

Відповідно до п. 13.1 договору даний договір набирає чинності з 01 січня і діє в частині поставки газу до 31.12.2022 включно, а в частині розрахунків до повного їх виконання. Цей договір може бути підписаний також електронними цифровими підписами (ЕЦП) уповноважених представників сторін з урахуванням вимог чинного законодавства.

На виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 412 433 грн 51 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 30.11.2021 на суму 49 506 грн 37 коп., від 31.12.2021 на суму 131 828 грн 08 коп., від 31.01.2022 на суму 131 482 грн 09 коп., від 28.02.2022 на суму 99 616 грн 97 коп., які були направлені відповідачу на електронну адресу.

Оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у строк визначений договором, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 5.1 договору.

Позивач у позовній заяві та розрахунку суми основного боргу просить суд стягнути з відповідача 99 013 грн 09 коп., що є правом позивача.

Згідно з інформацією, наданою АТ "Державний ощадний банк України" від 14.12.2023 вих. № 16/2-09/93787/2023, за відповідачем у період з 16.11.2021 по 31.07.2023 відсутній реєстр перерахувань.

Сума простроченого та несплаченого основного боргу відповідача перед позивачем за договором складає 99 013 грн 08 коп.

Крім того, позивачем нараховано пеню в розмірі 20 914 грн 82 коп. , 4 834 грн 01 коп. 3 % річних ,18 955 грн 31 коп. інфляційних втрат .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виснував, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу природного газу, за умовами якого позивач належним чином виконав свої зобов`язання, здійснивши поставку газу з листопада 2021 по лютий 2022 року на загальну суму 412 433,51 грн. Відповідач, у свою чергу, отримав газ, але сплатив лише 313 420,42 грн, чим порушив умови договору та вимоги законодавства (статті 526, 612, 655, 692 Цивільного кодексу України). Заборгованість відповідача склала 99 013,09 грн.

Суд відхилив заперечення відповідача про неможливість розрахунку через відсутність документів, оскільки позивач надав належні докази направлення актів приймання-передачі на офіційну електронну пошту відповідача (скріншоти, флеш-накопичувач). Крім того, часткова оплата відповідачем боргу за лютий 2022 року підтверджує факт отримання ним відповідних документів.

Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, суд також визнав правомірними вимоги позивача про стягнення пені (20 914,82 грн), 3% річних (4 834,01 грн) та інфляційних втрат (18 955,31 грн), відповідно до умов договору та статті 625 Цивільного кодексу України. Суд перевірив розрахунки і визнав їх правильними.

Таким чином, суд постановив стягнути з відповідача на користь позивача 99 013,09 грн основного боргу, 20 914,82 грн пені, 4 834,01 грн 3% річних та 18 955,31 грн інфляційних втрат. Відповідач не надав жодних доказів погашення заборгованості, а його доводи суд визнав необґрунтованими.

Колегія суддів апеляційного суду, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Згідно положень ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Аналогічні положення закріплено у ст. 173 ГК України.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини у даній справі виникли між сторонами у зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором постачання природного газу № 07-1135/21-БО-Т від 16.11.2021 щодо повного та своєчасного розрахунку за поставлений позивачем природний газ.

Відповідно до ст. 712 ЦК України та ст. 265 ГК України, за договором поставки продавець (постачальник) зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 вказаного Кодексу передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Приписами ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу", постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Правове регулювання технічних, організаційних, економічних та правових засад функціонування газотранспортної системи України здійснюється Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 №1378/27823 (далі Кодекс ГТС).

Відповідно до положень пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС інформаційна платформа це електронна платформа у вигляді веб-додатка в мережі Інтернет, функціонування та керування якою забезпечується оператором газотранспортної системи, яка використовується для забезпечення надання послуг транспортування природного газу відповідно до вимог цього Кодексу. Оператор газотранспортної системи виконує функції адміністратора інформаційної платформи (п. 5 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС).

Отже суб`єкти ринку природного газу (у даному випадку позивач та відповідач як продавець та покупець природного газу відповідно) користуються ресурсами інформаційної платформи, адміністратором якої є Оператор ГТС.

Таким чином, відповідач як суб`єкт ринку природного газу має право доступу до Інформаційної платформи у межах прав на перегляд відображених відомостей.

Умовами п.п. 3.5.2., п. 3.5. договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу; на підставі отриманих від Споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів Споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС Постачальник готує та надає Споживачу два примірники акту приймання-передачі за відповідний розрахунковий період (далі також - акт), підписаний уповноваженим представником Постачальника.

Споживач протягом 2 (двох) робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути Постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником Споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання (п.3.5.3. Договору)

Відповідно до пункту 5.1 Договору оплата за природний газ за розрахунковий період здійснюється Відповідачем виключно грошовими коштами в наступному порядку: - 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання передачі природний газ здійснюється до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем в якому Відповідач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період.

У випадку не повернення Споживачем підписаного оригіналу акту до 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від Споживача відповідно до підпункту 3.5.1. цього пункту, та даних щодо остаточної алокації відборів Споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність Споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених у розділі 4 цього Договору (п.3.5.4. Договору).

Пунктом 6.2 договору визначені обов`язки споживача, зокрема, споживач зобов`язаний самостійно контролювати власне використання природного газу за цим договором і своєчасно коригувати замовлені обсяги шляхом підписання додаткової угоди; прийняти газ на умовах цього договору, своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, з листопада 2021 по лютий 2022 позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 412 433 грн 51 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 30.11.2021 на суму 49 506 грн 37 коп., від 31.12.2021 на суму 131 828 грн 08 коп., від 31.01.2022 на суму 131 482 грн 09 коп., від 28.02.2022 на суму 99 616 грн 97 коп., які були направлені відповідачу на електронну адресу.

Відповідно до пп. 19 п. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу" оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).

Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 24.12.2019 прийнято постанову №3011 "Про видачу ліцензії з транспортування природного газу ТОВ "Оператор ГТС України" на право провадження господарської діяльності з транспортування природного газу ТОВ "Оператор ГТС України".

Судом встановлено, що на виконання умов Договору, Позивач передав у власність Відповідача природний газ на загальну суму 412 435,51 грн, що підтверджується відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо остаточної алокації відборів Відповідача (роздруківка з особисто кабінету Позивача наявна в матеріалах справи), які підтверджують обсяги природного газу, що були поставлені Відповідачу у спірний період у відповідності до п.п. 3.5.4 п. 3.5 Договору.

Згідно з інформацією, наданою АТ "Державний ощадний банк України" від 14.12.2023 вих. № 16/2-09/93787/2023, за відповідачем у період з 16.11.2021 по 31.07.2023 відсутній реєстр перерахувань.

Сума простроченого та несплаченого основного боргу відповідача перед позивачем за договором складає 99 013 грн 08 коп.

Доказів погашення суми боргу відповідачем суду не надано.

Як доречно зазначено судом першої інстанції, в позовній заяві позивач зазначав про те, що передав, а відповідач отримав у власність природний газ на загальну суму 412 433 грн 51 коп., а сплатив 313 420 грн 42 коп.

Тобто, оплата за листопад - грудень 2021, січень-лютий 2022 здійснювалась у відповідності до актів приймання-передачі, які направлялись шляхом електронного зв`язку. В матеріалах справи наявні докази, у вигляді скріншотів - як доказ направлення на офіційну електронну пошту актів за зазначений період.

Окрім акту приймання-передачі природного газу за лютий 2022 року від 28.02.2022 за договором 07-1135/21-БО-Т від 16.11.2021, що направлявся 12.03.2022 на електронні адреси: ; ІНФОРМАЦІЯ_1, одна з яких значиться на офіційному сайті (роздруківка міститься в матеріалах справи), відповідачу направлялись рахунок-фактура від 19.06.2024 за договором 07-1135/21-БО-Т та акт звіряння розрахунків, станом на 30.04.2024, з доказом направлення від 10.06.2024.

Враховуючи викладене, суд обґрунтовано виснував, що не відповідають дійсності твердження відповідача про неможливість розрахунку в зв`язку з відсутністю документів.

Колегією суддів встановлено, що у зв`язку з запереченнями відповідача щодо належності доказу направлення акту приймання-передачі природного газу за лютий 2022 року, суд першої інстанції під час судового засідання 10.04.2024 запропонував позивачу надати оригінал електронного доказу.

На виконання вимог Господарського суду Запорізької області позивач надав для огляду оригінали електронних доказів, а саме: акти приймання-передачі природного газу за листопад-грудень 2021 року та січень-лютий 2022 року, а також скріншоти як докази їх направлення за відповідні періоди. Зазначені електронні докази подано на флеш-накопичувачі.

Крім того, відповідачем сплачено частину заборгованості за лютий 2022 року у розмірі 603 грн 88 коп., що підтверджує факт отримання ним акту приймання-передачі природного газу за вказаний період.

Отже, відповідач не виконав зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати отриманого газу у строки, визначені договором, всупереч його умовам та вимогам чинного законодавства України, що призвело до утворення заборгованості у розмірі 99 013 грн 09 коп. Доказів погашення зазначеної суми боргу матеріали справи не містять.

Водночас, у даному випадку факт отримання відповідачем природного газу на загальну суму 412 435,51 грн, підтверджується відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо остаточної алокації відборів Відповідача (роздруківка з особисто кабінету Позивача наявна в матеріалах справи), які підтверджують обсяги природного газу, що були поставлені Відповідачу у спірний період у відповідності до п.п. 3.5.4 п. 3.5 Договору.

У постанові Верховного Суду від 14.06.2023 у справі № 904/2867/22 зроблено висновок, що дані інформаційної платформи Оператора ГТС є належними доказами на підтвердження факту поставки та об`єму природного газу.

Отже, долучені позивачем докази підтверджують факт розподілу та постачання природного газу відповідачу та є належними доказами по справі на підтвердження отримання природного газу.

Також, апеляційний суд враховує, що за умовами п. 6.2. договору та п. 11 розділу ІІ Правил обов`язок контролювати власне споживання природного газу покладено саме на споживача.

Відповідачем не надано суду доказів того, що використані позивачем дані, розміщені Оператором ГТС на інформаційній платформі щодо остаточної алокації відборів газу відповідача, у тому числі за спірний період лютий 2022 року, є неповними чи невірними, або такими, що відрізняються від даних самого споживача або Оператора ГТС.

Сама по собі обставина не отримання споживачем актів прийому-передачі за лютий 2022 року не звільняє останнього від оплати спожитого природного газу.

В свою чергу, здійснення відповідачем часткової оплати за договором у розмірі 603 грн 88 коп., за відсутності будь-яких претензій щодо постачання природного газу, є конклюдентною дією, яка свідчить про прийняття товару і свідчить про фактичне підтвердження його отримання відповідно до умов договору. Тобто, зазначене підтверджує активну дію з боку відповідача у вигляді часткового розрахунок за договором постачання природного газу та свідчить про фактичне прийняття такого товару у лютому 2022 року.

Враховуючи вищенаведене, оскільки відповідач повністю не оплатив вартість поставленого позивачем природного газу у строк, визначений п. 5.1 договору, господарський суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором постачання природного газу, та відповідно вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 99 013,09 грн, є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що окрім суми основного боргу позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача також пеню у розмірі 20 914 грн 82 коп., 3 % річних в розмірі 4834 грн 01 коп., інфляційних втрат в розмірі 18 955 грн 31коп.

Перевіривши наявний в матеріалах справи розрахунок зазначених нарахувань, та враховуючи встановлений судом факт несвоєчасної оплати відповідачем отриманого природного газу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність та обґрунтованість вимоги щодо стягнення з відповідача 20 914 грн 82 коп пені, 18 955 грн 31коп інфляційних втрат, 4834 грн 01 коп. 3% річних.

Також колегія суддів враховує посилання позивача на висновки, викладені Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2025 року у справі № 908/1162/23.

У зазначеній постанові Верховний Суд, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції про відмову в позові, дійшов висновку, що підставою для відмови стало застосування положень статті 13-1 Закону № 1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", якими встановлено заборону передачі електроенергії відповідачу, оскільки факт тимчасової окупації міста Мелітополь є загальновідомим і не потребує окремого доказування у судовому провадженні.

У справі № 908/377/24 колегією суддів встановлено, що відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням відповідача є: 71135, Запорізька область, Бердянський район, с. Миколаївка, вул. Миру, будинок 30.

Стаття 42 «Положення про закони і звичаї війни на суходолі», що є додатком до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі від 18.10.1907, учасницею якої є Україна (дата набрання чинності для України - 24.08.1991), встановлює, що територія визнається окупованою, якщо вона фактично перебуває під владою армії супротивника.

У розділі 4 Переліку тимчасово окупованих територій Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій № 309 від 22.12.2022, зазначено, що с. Миколаївка Берестівської сільської територіальної громади (UA0099471) перебуває в окупації Російської Федерації з 07.03.2022.

Отже, з урахуванням наведених висновків Верховного Суду та положень статті 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», з 07.03.2022 діяла заборона на постачання відповідачу природного газу.

Водночас у спірний період (лютий 2022 року) територія, на якій розташований об`єкт відповідача, не перебувала в окупації. Оскільки окупація території, на яку здійснювалося постачання природного газу, розпочалася 07.03.2022, саме з цієї дати відсутні підстави для стягнення заборгованості.

Доводи апеляційної скарги відповідача наведених висновків суду не спростовують та фактично зводяться до переоцінки обставин, встановлених місцевим судом, яким надана належна правова оцінка.

Таким чином, доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга Миколаївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Берестівської сільської ради Бердянського району Запорізької області задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Запорізької області від 19.06.2024 у справі № 908/377/24 слід залишити без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.

Керуючись ст. 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Миколаївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Берестівської сільської ради Бердянського району Запорізької області на рішення Господарського суду Запорізької області від 19.06.2024 у справі № 908/377/24 - залишити без задоволення.

Рішення рішення Господарського суду Запорізької області від 19.06.2024 у справі № 908/377/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя М.О. Дармін