номер провадження справи 7/248/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2026 Справа № 908/3979/25

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Лєскіної Ірини Євгенівни, за участі секретаря судового засідання Даниленко Віти Сергіївни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи № 908/3979/25

за позовом: Заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області (69050, м.Запоріжжя, вул. Космічна, буд. 118а) в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, -

позивача: Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області) (69035, м. Запоріжжя, вул.Незалежної України, буд. 72а, ідентифікаційний код юридичної особи в )

до відповідача: Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України (01601, м. Київ, вул. Руставелі Шота, 9-А, ідентифікаційний код юридичної особи в ) в особі Філії Східний лісовий офіс Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України (49100, м. Дніпро, вул. Космічна, 35, ідентифікаційний код юридичної особи в )

про стягнення 38704,00 грн,

за участю представників учасників справи:

від прокуратури: Запорізька обласна прокуратура - Селезньова Т.В., службове посвідчення №075592 від 01.03.2023

Шевченківська окружна прокуратура - Білець І.В., службове посвідчення №081445 від 28.07.2025

від позивача: Тихонова О.В., посвідчення ПІ №000284 від 20.06.2025, виписка з ЄДР

від відповідача: Денисенко Т.В., (в режимі відеконференції) - дов. 821 від 17.12.2025, наказ про призначення на посаду №424-к від 28.06.2024

Процесуальні дії у справі. Процесуальні питання, вирішені судом.

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява (документ сформований в системі «Електронний суд» 30.12.2025, зареєстрований в канцелярії Господарського суду Запорізької області 31.12.2025 за вх. №4414/08-08/25) заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, - Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області) до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі Філії «Східний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про стягнення 38704,00 збитків, завданих державі, порушенням природоохоронного законодавства.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 31.12.2025 здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/3979/25 та визначено до розгляду судді Лєскіній І.Є.

Ухвалою суду від 05.01.2026 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі №908/3979/25, яке суд ухвалив здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 03.02.2026 об 11 год. 00 хв.

Відповідачем у системі "Електронний суд" 19.01.2026 сформовано відзив на позовну заяву (зареєстровано в канцелярії суду 19.01.2026 за вх. №1309/08-08/26), в якому відповідач просить суд відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог.

Шевченківською окружною прокуратурою міста Запоріжжя Запорізької області у системі "Електронний суд" 28.01.2026 сформовано відповідь на відзив.

Шевченківською окружною прокуратурою міста Запоріжжя Запорізької області у системі "Електронний суд" 20.01.2026 сформовано заяву про залишення без розгляду відповіді на відзив. У заяві зазначено, що відповідь на відзив від 19.01.2026 №57-101-395ВИХ.-26, була помилково долучена до матеріалів справи №908/3979/25, просить не брати її до уваги та не враховувати під час розгляду справи.

Шевченківською окружною прокуратурою міста Запоріжжя Запорізької області у системі "Електронний суд" 28.01.2026 сформовано відповідь на відзив (зареєстровано в канцелярії суду 29.01.2026 за вх. №2262/08-08/26), в якій просить суд взяти до уваги викладені у відповіді на відзив обставини та задовольнити позовні вимоги повністю.

Позивачем у системі Електронний суд 29.01.2026 сформовано відповідь на відзив (зареєстровано в канцелярії суду 30.01.2026 за вх. №2360/08-08/26), в якій просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачем у системі "Електронний суд" 30.01.2026 сформовано заяву про перенесення підготовчого засідання. Представник відповідача в заяві пояснила, що не зможе бути присутньою у судовому засіданні, оскільки буде приймати участь в розгляді іншої справи №904/4967/25, розгляд якої призначений на 03.02.2026 об 11-00 год. в Господарському суді Дніпропетровської області.

Від позивача 02.02.2026 через систему Електронний суд надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача. У заяві зазначено, що представник позивача, Шмаков Іван Вікторович, 03.02.2026 буде у відрядженні в місті Дніпро, де братиме участь у судовому засіданні в Центральному апеляційному господарському суді у справі №908/8/25 за апеляційною скаргою Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України на рішення Господарського суду Запорізької області від 06.05.2025.

У підготовчому засіданні 03.02.2026 приймав участь прокурор Запорізької обласної прокуратури, яка не заперечила проти задоволення клопотання представника відповідача та відкладення підготовчого засідання з метою дотримання прав учасників справи.

Ухвалою суду від 03.02.2026 суд, задовольнивши клопотання відповідача, відклав підготовче засідання на 03.03.2026 об 11 год. 30 хв.

У системі Електронний суд 24.02.2026 відповідачем сформовано заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Представник відповідача просить суд провести судове засідання у справі № 908/3979/25, призначене на 03.03.2026, в режимі відеоконференції за участі Денисенко Т.В.

Заяву представника відповідача щодо проведення підготовчого засідання в режимі відеоконференції судом задоволено, про що винесено відповідну ухвалу суду.

У підготовчому засіданні 03.03.2026 приймав участь представник позивача та прокурор Запорізької обласної прокуратури.

У судовому засіданні суд з`ясував думку представника позивача та прокурора про можливість розгляду справи за відсутності відповідача.

Прокурор звернула увагу суду на необхідність забезпечення належного процесуального порядку та повноцінної участі всіх сторін у розгляді справи. У зв`язку з тим, що представник відповідача не приєднатися до відеоконференції з невідомих причин, прокурор клопотала про відкладення підготовчого засідання.

Представник позивача підтримав прокурора.

Ухвалою суду від 03.03.2026 суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та відклав підготовче засідання на 16.03.2026 об 11 год. 30 хв.

У підготовчому засіданні 16.03.2026 приймали участь прокурор та представники сторін.

У підготовчому засіданні судом розглянуті питання, передбачені частиною 2 ст. 182 ГПК України.

Судом у підготовчому засіданні 16.03.2026 з`ясовано у представників учасників справи, чи всі докази подані, чи можливо закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті.

Представники повідомили суд, що ними повідомлено про всі обставини, всі докази на теперішній час надані, не заперечили проти призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 16.03.2026 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 01.04.2026 о 11 год. 00 хв.

У судовому засіданні 01.04.2026 приймали участь прокурор, представники сторін.

Суд заслухав вступне слово учасників справи, які підтримали власні позиції, викладені у заявах по суті справи, та, зважаючи на обсяг доказів, що підлягають дослідженню, оголосив протокольну ухвалу про перерву в судовому засіданні до 15.04.2026 о 12год. 30хв. Суд у судовому засіданні повідомив учасників справи про дату, час та місце проведення наступного судового засідання під звукозапис та розписку.

У судовому засіданні 15.04.2026 приймали участь прокурор, представники сторін.

Фіксація судового процесу здійснювалась за допомогою технічного засобу, відповідно до положення ст. 222 ГПК України.

Суд закінчив з`ясування обставин справи та дослідження доказів, провів судові дебати, проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Стислий виклад позицій прокурора, позивача, відповідача.

Заступник керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області звернувся до суду в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, - Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області) з позовною заявою до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі Філії «Східний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про стягнення 38704,00 збитків, завданих державі порушенням природоохоронного законодавства.

Як фактичні підстави для звернення з позовом прокурор зазначає таке. Піднаглядним Шевченківській окружній прокуратурі слідчим відділом відділу поліції №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0001733 від 08.11.2022 за ч. 1 ст. 246 КК України за фактом незаконної порубки лісу по вулиці Базовій у місті Запоріжжя, а саме в кварталі 1 виділі 5 Запорізького лісництва Державного підприємства «Пологівське лісомисливське господарство». Під час досудового розслідування встановлено, що 07.11.2022 працівниками Запорізького лісництва Державного підприємства «Пологівське лісомисливське господарство» під час обліку офіційної вирубки дерев на території 1 кварталу виявлено незаконну рубку лісових насаджень невстановленими особами на території 1 кварталу виділу 5 за орієнтовними координатами 47.835373,35.271581 Запорізького лісництва Державного підприємства «Пологівське лісомисливське господарство», що входить до складу Державного лісового фонду України та знаходиться в постійному користуванні Запорізького лісництва Державного підприємства «Пологівське лісомисливське господарство», правонаступником якого на цей час є Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України». Розмір завданих державі незаконною порубкою лісу збитків складає 38 704,68 грн. Шкода, завдана навколишньому природному середовищу внаслідок незаконного вирубування дерев має бути відшкодована постійним лісокористувачем Державним спеціалізованим господарським підприємством «Ліси України» з огляду на те, що зазначені земельні ділянки, перебувають у його постійному користуванні.

Указане стало підставою для звернення до суду з позовною заявою.

Відповідач заперечив щодо позову та зазначив, що саме відповідачем було повідомлено про незаконну порубку дерев органу поліції. Прокурором в обґрунтування позову не вказано, які саме обов`язки і норми чинного законодавства України у сфері ведення лісового господарства були порушені з боку відповідача, як і не було конкретизовано, які саме дії відповідач повинен був вчинити відповідно до вимог ведення лісового господарства з метою забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок, доказів невчинення таких дій відповідачем прокурор до суду не надав. Виявлення самим відповідачем факту незаконної порубки дерев свідчить про належне виконання державною лісовою охороною своїх посадових обов`язків щодо запобіганню, виявленню та фіксації незаконних рубок. Прокуратурою не доведено протиправної поведінки (протиправної бездіяльності), яка б мала шкідливі наслідки та мала причинно-наслідковий зв`язок зі спірними збитками.

У відповіді на відзив прокурор зазначив, що неважливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування. Лісокористувач є не потерпілою особою, а навпаки, відповідальною особою за шкоду, завдану внаслідок незаконної порубки лісу, перед державою як власник лісових ресурсів. Відповідачем шляхом видання організаційно-розпорядчих документів не лише підтверджено наявність у нього обов`язку з охорони лісу, а й самостійно визначено заходи з такої охорони та відповідальних осіб. Відповідачем не надано доказів щодо вчинення ним будь-яких дій з метою належного забезпечення охорони лісу від незаконних порубок. Саме постійний лісокористувач ДСГП «Ліси України» не забезпечив охорону і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, допустив самовільну рубку лісу третіми особами, чим спричинено матеріальну шкоду лісовому фонду України, що перебуває під охороною держави, а тому має нести матеріальну відповідальність у повному обсязі.

Позивач також надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідач як постійний лісокористувач, допустивши протиправну бездіяльність у вигляді невчинення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконного вирубування на підвідомчій йому території земель, діяв неправомірно, що призвело до незаконного вирубування дерев. Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, неважливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу. Посилання відповідача на факт виявлення ним незаконних порубок та звернення до правоохоронних органів не звільняє його від цивільно-правової відповідальності. Просив позов задовольнити.

Обставини справи, встановлені судом, та докази, що їх підтверджують.

Піднаглядним Шевченківській окружній прокуратурі слідчим відділом відділу поліції №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0001733 від 08.11.2022 за ч. 1 ст. 246 КК України за фактом незаконної порубки лісу по вулиці Базовій у місті Запоріжжя, а саме в кварталі 1 виділі 5 Запорізького лісництва Державного підприємства «Пологівське лісомисливське господарство».

Під час досудового розслідування встановлено, що 07.11.2022 працівниками Запорізького лісництва Державного підприємства «Пологівське лісомисливське господарство» під час обліку офіційної вирубки дерев на території 1 кварталу виявлено незаконну рубку лісових насаджень невстановленими особами на території 1 кварталу виділу 5 за орієнтовними координатами 47.835373,35.271581 Запорізького лісництва Державного підприємства «Пологівське лісомисливське господарство», що входить до складу Державного лісового фонду України та знаходиться в постійному користуванні Запорізького лісництва Державного підприємства «Пологівське лісомисливське господарство», правонаступником якого на цей час є Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України».

З метою підтвердження фактів порушення вимог природоохоронного законодавства та розміру завданих державі збитків, слідчим із залученням лісничого проведено огляд місця події та виявлено незаконну рубку 6 дерев породи «Ясень»: пень № 1 діаметром 33 см; пень № 2 діаметром 29 см; пень № 3 діаметром 19 см; пень № 4 діаметром 24 см; пень № 5 діаметром 35 см; пень № 6 діаметром 46 см. до ступеня припинення росту без відповідного дозволу.

Крім того, вказане правопорушення підтверджено Актом огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства від 07.11.2022, складеного представниками Запорізького лісництва Державного підприємства «Пологівське лісомисливське господарство».

Вказаний огляд (місця порубки невстановленими особами лісових насаджень) проведено майстром лісу Запорізького лісництва Державного підприємства «Пологівське лісомисливське господарство» Жуковим К.С., за участю лісничого вказаного підприємства Ушакова В.А.

Відповідно до п. 2.11. посадової інструкції лісничого ДП «Запорізьке лісомисливське господарство», затвердженої 15.07.2015 директором ДП «Запорізьке лісомисливське господарство», до обов`язків лісничого належить здійснення державного контролю за використанням, відтворенням лісу, охороною та захистом лісонасаджень, що перебувають у користуванні підприємства.

Відповідно до п. 2.8. посадової інструкції майстра лісу ДП «Запорізьке лісомисливське господарство», затвердженої 15.07.2015 директором вказаного підприємства, до обов`язків майстра лісу належить здійснення державного контролю за станом використання та відтворення, охороною та захистом лісу, що перебувають у користуванні підприємства та на закріпленому за ним обході.

Допитаний під час досудового розслідування кримінального провадження майстер лісу Жуков К.С. пояснив, що під час проведення огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства заміри пнів незаконно зрублених дерев здійснювались з використанням сертифікованої рулетки, замірявся діаметр кожного пня та зазначалася порода дерева.

У відповідь на запит слідчого від 09.09.2023 листом від 13.10.2023 № 550 Філія «Запорізьке лісове господарство» ДП «Ліси України» повідомила про те, що ділянка за координатами 47.835373,35.271581 розташована у кварталі 1 виділ 5 Запорізького лісництва та належить до Філії «Запорізьке лісове господарство» та знаходиться в користуванні підприємства.

Окрім того з`ясовано, що ділянка за координатами 47.835373,35.271581, на якій виявлено незаконну рубку лісових насаджень невстановленими особами, відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку має кадастровий номер :07:052:0380, категорія земель землі лісогосподарського призначення, перебуває на праві постійного користування у Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» та належить Запорізькій обласній державній адміністрації.

За цим фактом відділенням поліції ВП № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області розпочато кримінальне провадження № 0001377 від 08.11.2022 за ч. 1 ст. 246 КК України щодо незаконної порубки лісових насаджень державного лісового фонду України, а саме по вулиці Базовій в місті Запоріжжя в кварталі 1 виділ 5 Запорізького лісництва Державного підприємства «Пологівське лісомисливське господарство».

Розмір завданих державі збитків складає 38 704,68 грн, який підтверджено Актом огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства від 07.11.2022 у кварталі 1 виділ 5 Запорізького лісництва Державного підприємства «Пологівське лісомисливське господарство», складеним та підписаним майстром лісу Запорізького лісництва Державного підприємства «Пологівське лісомисливське господарство» Жуковим К.С., а також підписаний учасником огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства Ушаковим В.А., який також є представником Запорізького лісництва Державного підприємства «Пологівське лісомисливське господарство» (лісничий).

Розрахунок збитків здійснений представником Філії «Запорізьке лісомисливське господарство» ДСГП «Ліси України» Коваленком С., відповідно до вимог Додатків 1, 2 «Такса для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення та неприпинення росту» до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665, якою затверджено такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу (далі постанова від 23.07.2008 № 665).

Крім того, розрахунок розміру шкоди, заподіяної лісу незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев породи «Ясень» до ступеня припинення росту здійснювався Державною екологічною інспекцією Південного округу (Запорізька та Херсонська області) від 23.10.2025 на підставі листа відділу поліції №3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області під час досудового розслідування кримінального провадження №0001733 від 08ю11.2022 та склав 38 704,72 грн.

Також, відповідно до висновку експерта від 26.01.2024 № СЕ-19/108-23/15449-ФХЕД, сума шкоди завданої довкіллю в результаті незаконної порубки лісу, що здійснювалась за адресою: м. Запоріжжя, вул. Базова (координати 47.835373,35.271581), становить 38 704,68 грн, які на цей час не відшкодовані.

Отже, розмір збитків, завданих лісу незаконною порубкою дерев, крім розрахунку, здійсненого Філією «Запорізьке лісомисливське господарство» ДСГП «Ліси України», Державною екологічною інспекцією Південного округу (Запорізька та Херсонська області) підтверджений і висновком експерта від 26.01.2024 № СЕ-19/108-23/15449 ФХЕД.

У ході досудового розслідування особи, які вчинили кримінальне правопорушення не встановлені.

Шкода, завдана навколишньому природному середовищу на даний час залишається не відшкодованою. Шкода, завдана навколишньому природному середовищу внаслідок незаконного вирубування дерев в кварталі 1 виділу 5 Запорізького лісництва Державного підприємства «Пологівське лісомисливське господарство», що входить до складу Державного лісового фонду України та знаходилось в постійному користуванні Державного підприємства «Пологівське лісомисливське господарство», правонаступником якого на цей час є Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» має бути відшкодована постійним лісокористувачем Державним спеціалізованим господарським підприємством «Ліси України» з огляду на те, що зазначені земельні ділянки, перебувають у його постійному користуванні.

Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при ухваленні рішення. Висновки суду.

Із метою вирішення питання про стягнення шкоди, Прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та херсонська області) з позовом до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі Філії «Східний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (Філія (Східний лісовий офіс) ДСГП «Ліси України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно зі ст. 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Статтею 1 Лісового кодексу України передбачено, що ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Згідно зі статтями 16, 17 Лісового кодексу України право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Як передбачено ч. 1 статті 69 Лісового кодексу України, спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом лісорубний квиток або лісовий квиток, що видається безоплатно.

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 19 та ч. 1, 5 ст. 86, ст. 90 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі зобов`язані, зокрема, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень. Організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб. Забезпечення охорони і захисту лісів покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього кодексу. Основними завданнями державної лісової охорони є: здійснення державного контролю за додержанням лісового законодавства; забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, захист від шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу.

Положеннями ст. 63 Лісового кодексу України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Згідно з п. 5 ст. 64 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 23.05.2007 № 761 «Про врегулювання питань щодо спеціального використання лісових ресурсів» підприємства, установи, організації і громадяни, які здійснюють спеціальне використання лісових ресурсів, зобов`язані, зокрема забезпечувати збереження підросту і не призначених для рубки дерев.

За приписами ст. ст. 86, 89, 90 ЛК України організація і забезпечення охорони і захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів, зокрема, від незаконних рубок, покладається на постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.

Саме власники лісів і постійні лісокористувачі зобов`язані розробляти та проводити в установлений строк комплекс заходів, спрямованих на збереження, охорону та захист лісів.

Встановлено, що земельна ділянка, на якій здійснено незаконну порубку дерев, перебувала у постійному користуванні Філії «Запорізьке лісове господарство» відповідно до ч. 5 Розділу VIII Прикінцевих положень Лісового кодексу України, тобто до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом п.1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт (затверджено Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року), планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування.

Наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 21.09.2021 № 509 діяльність Державного підприємства «Запорізьке лісомисливське господарство» припинено шляхом реорганізації та приєднання до Державного підприємства «Пологівське лісомисливське господарство». Пунктом 7 Наказу визначено, що Державне підприємство «Пологівське лісомисливське господарство» є правонаступником прав та обов`язків Державного підприємства «Запорізьке лісомисливське господарство».

Відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання реформування управління лісової галузі» від 07.09.2022 № 1003, утворено Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» (код 44768034) (далі ДСГП «Ліси України») та приєднано до нього спеціалізовані державні лісогосподарські підприємства, які належать до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів.

Разом з тим, наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 04.11.2022 № 961 припинено Державне підприємство «Пологівське лісомисливське господарство» шляхом реорганізації, а саме приєднання до ДСГП «Ліси України». Пунктом 8 Наказу визначено, що ДСГП «Ліси України» є правонаступником прав та обов`язків Державного підприємства «Пологівське лісомисливське господарство».

Відповідно до ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

У складі ДСГП «Ліси України» діяла Філія «Запорізьке лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», , місцезнаходження: Україна, 69104, Запорізька область, місто Запоріжжя, вул. Чумаченка, 15-В.

Відповідно до п. 7.1 Положення про Філію «Запорізьке лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» затверджене наказом ДСГП «Ліси України» від 16.12.2022 №42 (далі по тексту Положення про Філію), Філія «Запорізьке лісове господарство» ДСГП «Ліси України» володіє та користується майном, земельними ділянками, мисливськими угіддями, якими наділило її Підприємство для досягнення мети діяльності Філії. Відповідно до п. 10.5.6. Положення про Філію зазначено, що їй надано право виступати відповідачем у судах всіх інстанцій, з усіма правами, наданими законом відповідачу. У відповідності до п. 2.1 Положення про Філію, Філія створена з метою ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання та відтворення лісів. Основним напрямом діяльності Філії «Запорізьке лісове господарство» ДСГП «Ліси України», серед інших, є забезпечення охорони лісів від незаконних рубок (п. 2.2.2 Положення).

Водночас, відповідно до Наказу генерального директора ДП «Ліси України» від 12.04.2024 № 695 Філію «Запорізьке лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» припинено шляхом її закриття, а все майно, активи та пасиви прийняті на облік Філії «Східний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України». Таким чином, правонаступником майна, прав та обов`язків ДП «Пологівське лісомисливське господарство» є ДСГП «Ліси України», у складі якого наразі діє Філія «Східний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (далі -Філія).

Також, викопіювання з планшету кварталу 1 виділу 5 Запорізького лісництва Державного підприємства «Пологівське лісомисливське господарство», з урахуванням правонаступництва ДСГП «Ліси України» після ДП «Пологівське лісомисливське господарство» підтверджують право постійного користування ДСГП «Ліси України» на земельні лісові ділянки, на яких здійснено самовільну рубку дерев.

Отже, зважаючи на наведені вище норми законодавства, саме на ДСГП «Ліси України» покладено обов`язки із забезпечення охорони, захисту та відтворення лісових насаджень.

Таким чином, посадовими особами Філії, усупереч вимогам ст. ст. 19, 69 89, 90, 91 Лісового кодексу України та Порядку спеціального використання лісових ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2007 № 761, не забезпечено належну охорону та збереження лісових ресурсів, що призвело до самовільної вирубки дерев у кварталі 1 виділі 5 Запорізького лісництва, чим заподіяно шкоди на суму 38704,68 грн.

Згідно зі ст. 89 ЛК України та «Положення про державну лісову охорону, лісову охорону інших лісокористувачів та власників лісів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2009 № 976, ДП «Пологівське лісомисливське господарство» (правонаступником якого на цей час є ДСГП «Ліси України») відноситься до органу державної лісової охорони і має статус правоохоронного органу.

Повноваження посадових осіб державної лісової охорони та перелік заходів з охорони лісів від незаконних рубок визначено у ст. 91 ЛК України, «Положенні про державну лісову охорону, лісову охорону інших лісокористувачів та власників лісів».

Відповідно до п. 3.1. Статуту Державного підприємства «Запорізьке лісомисливське господарство»(правонаступником якого на цей час є ДСГП «Ліси України»), затвердженого наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 08.07.2016 № 267, підприємство створене з метою ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання і відтворення лісів. Основними напрямами і предметом діяльності Підприємства, серед іншого, є забезпечення охорони лісів від незаконних рубок (п. 3.2.5. Статуту). Відповідно до п. 6.2.1. Статуту, до обов`язків Державного підприємства «Запорізьке лісомисливське господарство» належить забезпечення охорони, захисту і підвищення родючості ґрунтів, продуктивності лісових насаджень і посилення їх корисних властивостей, виконувати інші вимоги законодавства щодо ведення лісового господарства та використання лісових ресурсів.

Отже, охорона та захист лісових насаджень повинні забезпечуватися самим відповідачем з урахуванням умов ведення лісового господарства та досягати визначеної законодавством мети - упередження незаконного знищення лісів.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 909/976/17, постановах Верховного Суду у справах № 927/1096/16, № 909/1111/16, № 920/1293/16, №917/1261/17, № 925/382/17;.

Шевченківською окружною прокуратурою у відповідності до вимог діючого законодавства встановлено, що відповідачем не забезпечено належну охорону та збереження лісів, що призвело до незаконної порубки дерев, чим заподіяно державі збитків на загальну суму 38704,68 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 41 Закону України «Про охоронунавколишнього природного середовища» економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до ч. 4 ст. 68 цього ж Закону підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Згідно із ст. 69 цього ж Закону шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відповідно до ст. ст. 105. 107 Лісового кодексу України порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників. Підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Таким чином, відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду внормовані статтею 1166 Цивільного кодексу України. За приписами зазначеної норми майнова шкода, завдана неправомірними діями майну юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Наведена стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає за наявності вини заподіювана шкоди. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення. При цьому, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювана та збитками; 4) вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При вирішенні спору на позивача покладається обов`язок довести розмір шкоди, завданої протиправною поведінкою, факт порушення відповідачем законодавства та причинний зв`язок між цим порушенням і завданою шкодою навколишньому середовищу.

Відповідач, у свою чергу, для звільнення від відповідальності має довести відсутність своєї вини.

Обставинами справи встановлено наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, необхідних для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди, а саме:

- протиправна поведінка відповідача, яка полягає у недотриманні вимог законодавства в частинні забезпечення охорони та захисту лісів, що призвело до самовільної рубки на підконтрольній йому території;

- шкідливий результат такої поведінки (шкоди), який полягає у знищенні лісових культур в загальному розмірі 38704,68 грн.

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою, зумовлений тим, що саме бездіяльність відповідача призвела до знищення лісових культур, чим заподіяно шкоду в загальному розмірі 38704,68 грн;

- вина особи, яка заподіяла шкоду, виражена у незабезпеченні належного використання лісових ресурсів, які перебувають у постійному користуванні держлісгоспу.

Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають також нести постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні та неперешкоджанні їх працівниками незаконному вирубуванню лісових насаджень (пошкодженню дерев) внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обов`язків. Тобто проявом їх протиправної бездіяльності є незабезпечення працівниками постійних лісокористувачів (державної лісової охорони) охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбувається незаконне вирубування дерев (пошкодження дерев).

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 927/238/17, від 09.12.2019 у справі № 906/133/18, від 18.02.2019 у справі № 926/869/18, від 20.02.2020 у справі № 920/1106/17, від 26.05.2022 у справі № 922/2317/21.

Відповідно до ст. ст. 17, 19, 89-91 Лісового кодексу України, Положення та матеріалів лісовпорядкування, Філія є постійним лісокористувачем, в обов`язки якого входить забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень; дотримання норм і правил використання лісових ресурсів ведення лісового господарства на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснення використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення.

Вказане свідчить про наявність вини Філії у проведенні незаконної рубки вищезазначеного обсягу деревини.

Згідно із ч. 2 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхніми працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Таким чином, шкода, яка завдана державі внаслідок незаконної рубки лісових насаджень у розмірі 38704,68 грн підлягає стягненню з постійного лісокористувача ДСГП «Ліси України». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26.05.2022 у справі № 922/2317/21.

Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарському суду слід виходити з презумпції вини правопорушника.

Отже, позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки, відповідач повинен довести, що у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20.12.2018 у справі № 924/12/18, від 07.06.2019 у справі № 914/1960/17, від 09.08.2018 у справі № 909/976/17, від 20.12.2018 у справі № 909/1193/17, від 22.07.2019 у справі № 909/374/18 та інших при вирішенні спорів про стягнення з постійних лісокористувачів шкоди, заподіяної самовільною порубкою дерев.

Ураховуючи, що земельні ділянки в кварталі 1 виділі 5 відносяться до Запорізького лісництва Філії та належить відповідачеві на праві постійного користування, і тому він є постійним лісокористувачем, який в порушення норм ст. ст. 19, 63, п. 5 ст. 64- ст. ст. 86, 89, 90 ЛК України та п. 3.1, 3.2.2, 3.2.3 ст. 3 Статуту не забезпечив охорону і збереження лісових насаджень, тобто допустив протиправну бездіяльність, наслідком якої стало незаконне вирубування дерев 6 дерев породи «Ясень»: пень № 1 діаметром 33 см; пень № 2 діаметром 29 см; пень № 3 діаметром 19 см; пень № 4 діаметром 24 см; пень № 5 діаметром 35 см; пень № 6 діаметром 46 см. до ступеня припинення росту.

Ураховуючи норми вищевказаного законодавства та положення ст. ст. 105, 107 ЛК України, ст. ст. 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», відповідач, допустивши протиправну бездіяльність у вигляді невчинення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчій йому території земель лісового фонду, діяв неправомірно, що призвело до незаконного вирубування невстановленими особами дерев, а відтак, відповідач на виконання вимог чинного законодавства повинен бути притягнутий до відповідальності за правопорушення, тобто має відшкодувати шкоду, заподіяну внаслідок допущення ним незаконної вирубки дерев у сумі 38704,68 грн (правові позиції, висловлені Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постановах від 20.12.2018 справа № 924/12/18, від 24.04.2018 справа № 910/6277/16, від 15.02.2018 справа № 927/1096/16, від 20.08.2018 справа № 920/1293/16, від 20.02.2020 справа № 920/1106/17, у справі № 907/181/22 від 12.09.2024, у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.08.2018 у справі № 909/976/17).

Отже, з огляду на вищенаведені вимоги законодавства, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а також постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні та не перешкоджанні їх працівниками незаконному вирубуванню лісових насаджень (пошкодженню дерев) внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обов`язків.

Проявом їх протиправної бездіяльності є незабезпечення працівниками постійних лісокористувачів охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбувається вирубування дерев (пошкодження дерев) третіми (невстановленими) особами.

Аналогічні висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду при розгляді цієї категорії справ містяться й у постановах від 23.08.2018 справа № 917/1261/17, від 20.09.2018 справа № 909/495/17, від 07.06.2019 справа № 914/1960/17 та у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.08.2018 у справі № 909/976/17).

Забезпечуючи єдність судової практики у застосуванні норм матеріального права, зокрема, ст. ст. 19, 63, 64, 105, 107 ЛК України, ст. 1166 Цивільного кодексу України, Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду в постановах від 15.02.2018 (справа № 927/1096/16), від 20.02.2020 (справа № 920/1106/17), від 19.02.2026 (справа №918/612/25) та інших вказав, що організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів. Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній постійному лісокористувачу ділянці лісу.

Посадовими особами Філії, усупереч вимогам ст. ст. 19, 63, 64, 86, 89, 90 Лісового кодексу України, п. п. 2, 4 Порядку спеціального використання лісових ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2007 № 761, не забезпечено охорону і захист лісових ресурсів, які перебувають у його постійному користуванні, що призвело до незаконної порубки дерев, чим заподіяно шкоду на загальну суму 38704,68 грн.

Таким чином, на підставі наведених вище норм лісового, цивільного законодавства відповідач зобов`язаний відшкодувати державі заподіяні внаслідок допущеної ним бездіяльності щодо незабезпечення заходів з охорони лісу збитки в сумі 38704,68 грн.

Щодо наявності підстав представництва інтересів держави прокурором.

Відповідно до статей 13, 16 Конституції України природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи держаної влади та органи місцевого самоврядування в межах визначених Конституцією України, а забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України є обов`язком держави.

Ліси та землі лісового фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» завданням законодавства про охорону навколишнього природного середовища є регулювання відносин у галузі охорони, використання і відтворення природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки, запобігання і ліквідації негативного впливу господарської та іншої діяльності на навколишнє природне середовище у сфері зміни клімату, збереження природних ресурсів, генетичного фонду живої природи, ландшафтів та інших природних комплексів, унікальних територій та природних об`єктів, пов`язаних з історико-культурною спадщиною.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і не використовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Згідно зі ст. 1 Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.

Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Слід зазначити, що на загальнодержавному рівні екологічну безпеку визначено як невід`ємну складову національної безпеки.

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 3 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» одним з основних принципів охорони навколишнього природного середовища є пріоритетність вимог екологічної безпеки, обов`язковість додержання екологічних нормативів та лімітів використання природних ресурсів при здійсненні господарської, управлінської та іншої діяльності; компенсація шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Отже, закріплений обов`язок держави забезпечувати екологічну безпеку і підтримувати екологічну рівновагу на території України у взаємозв`язку з закріпленим в законі принципом щодо обов`язковості додержання екологічних нормативів та лімітів використання природних ресурсів при здійсненні господарської, управлінської та іншої діяльності дає підстави для висновку про наявність прямого державного інтересу у забезпеченні реалізації зазначених положень.

З метою мінімізації ризиків та зменшення негативних наслідків від недотримання зазначених положень, державні органи повинні діяти у найкоротші строки, оскільки порушення вимог екологічної безпеки може призвести до некерованих незворотних наслідків.

Така правова позиція сформована Верховним Судом у постановах від 06.07.2021 у справі № 922/3025/20 (п. 35.2) та від 04.11.2022 у справі № 420/18905/21 (п. 81).

Державною стратегією управління лісами України до 2035 року, схваленою розпорядженням Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 № 1777, однією з основних проблем у сфері лісового господарства визначено недостатню лісистість території нашої держави та незаконні рубки лісу.

Запорізька область розташована у степовій зоні, для якої характерне безлісся. Лісове господарство регіону складається із незначних масивів байрачних лісів, лісів в долинах річок, а також штучних лісових насаджень.

При загальній площі області 2718 тис га лісистість з урахуванням полезахисних лісових смуг складає 3,5 % та займає останнє місце по державі (по Україні - 15,9 %). Усі ліси області виконують переважно екологічні функції (водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі та інші), мають обмежене експлуатаційне значення.

Пошкодження лісових насаджень призводить до значної деградації навколишнього природного середовища, зокрема, забруднення повітря, поверхневих та підземних вод, знищення популяції тварин.

Знищення лісових насаджень в Україні є однією з найбільш актуальних проблем. На сьогодні продовжується умисне і широкомасштабне знищення лісових ресурсів. Неконтрольоване вирубування лісів досягає критичного рівня, а тому потребує вжиття заходів з відтворення та охорони навколишнього природного середовища, фінансування яких здійснюється за рахунок спеціально створених фондів охорони навколишнього природного середовища поповнення яких здійснюється, зокрема шляхом надходження коштів за відшкодування шкоди заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Згідно із вимогами ст. ст. 66, 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно дотримуватись Конституції України та законів України, не заподіювати шкоду природі, відшкодовувати завдані ним збитки.

Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах встановлених законодавством України.

Стаття 41 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлює економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, зокрема, передбачає відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до статті 47 цього Закону для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища утворюються Державний, Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 29 Бюджетного кодексу України джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є, зокрема, 30% грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської ті іншої діяльності. Крім того, згідно п. 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать, зокрема, 70 % грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до бюджетів місцевого самоврядування (крім бюджетів міст Києва та Севастополя) - 50 %, обласних бюджетів та бюджету АРК - 20 %; бюджетів міст Києва та Севастополя - 70%.

Кошти місцевих, Автономної Республіки Крим і Державного фондів охорони навколишнього природного середовища можуть використовуватися тільки для фінансового забезпечення здійснення природоохоронних заходів, включаючи заходи для зниження забруднення навколишнього природного середовища та дотримання екологічних нормативів і нормативів екологічної безпеки, для зниження впливу забруднення навколишнього природного середовища на здоров`я населення.

У даному випадку інтерес держави є як економічним, полягає у поповненні відповідних бюджетів грошовими коштами, так і екологічним, оскільки за рахунок вказаних коштів здійснюватиметься фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища. Шкода, заподіяна лісу, відповідно до вимог чинного законодавства, підлягає відшкодуванню до спеціального фонду охорони навколишнього природного середовища місцевих бюджетів і використовуються для відтворення лісів, підвищення їх продуктивності, проведення лісогосподарських заходів та утримання лісів у належному санітарному стані.

Ненадходження цих коштів до державного та місцевого бюджетів, перешкоджає державі у здійсненні нею зобов`язань щодо відновлення природних ресурсів та забезпечення екологічної безпеки держави.

Державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів (ст. 35 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»).

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» та Положення про територіальні та міжрегіональні територіальні органи Держекоінспекції, затвердженого наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 07.04.2022 № 230, Держекоінспекція в області здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів.

Відповідно до Положення, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 04.12.2025 № 191, Державна екологічна інспекція Південного округу (Запорізька та Херсонська області) наділена повноваженнями щодо звернення до суду з відповідними позовами про відшкодування шкоди, збитків і втрат, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції.

Відповідно до п. 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99 під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Пунктом 5 мотивувальної частини цього рішення зазначено, що поняття «Орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган державної влади чи місцевого самоврядування, на який покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах.

Таким чином, органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, зазначених в позовній заяві, є Держекоінспекція Південного округу (Запорізька та Херсонська області).

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Аналізом судової практики встановлено, що судами використовується наступне тлумачення підстав для представництва прокурором інтересів держави:

- «Нездійснення захисту» - має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

- «Здійснення захисту неналежним чином» - має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка проте є неналежною.

З урахуванням викладено, прокурор при зверненні до суду повинен, на ряду з іншими обставинами, обґрунтувати в чому саме полягає «Нездійснення захисту» або «Здійснення захисту неналежним чином», як підставу для звернення прокурора до суду в інтересах держави.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення Інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту, а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

З метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді Шевченківською окружною прокуратурою м. Запоріжжя до Держекоінспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області) скеровано запити від 08.09.2025 № 57-101-5712ВИХ-25 та від 18.12.2025 № 57-101- 8331ВИХ-25, щодо надання інформації про відшкодування завданої шкоди ДСГП «Ліси України», вжитті з цього приводу заходи реагування.

Держекоінспекцією Південного округу (Запорізька та Херсонська області) листами від 26.09.2025 №4787/09-12/06/2-31 та від 26.12.2025 №6428/01-04/06/2-31 повідомлено, що заходи досудового та судового врегулювання спору до відшкодування шкоди, завданої незаконною порубкою лісових насаджень у розмірі 38 704,68 грн, встановленої у межах кримінального провадження №0001733 від 08.11.2022, Держекоінспекцією відносно ДСГП «Ліси України» не вживались та наразі вжиття таких заходів не планується.

Отже, з 08.09.2025 (дата повідомлення Шевченківською окружною прокуратурою м. Запоріжжя до Держекоінспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області)) про наявні порушення по теперішній час Держекоінспекцією Південного округу (Запорізька та Херсонська області) не здійснено достатніх заходів, спрямованих на захист інтересів держави щодо стягнення з ДСГП «Ліси України» у судовому порядку збитків, заподіяних внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання лісових ресурсів.

Як зазначає прокурор, із відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що на час звернення із позовом в інтересах держави до суду у провадженні судів не перебувають справи за позовом Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області) до ДСГП «Ліси України» про відшкодування шкоди, завданої незаконною порубкою лісових насаджень у розмірі 38 704,68 грн, встановлених у межах кримінального провадження № 0001733 від 08.11.2022, не встановлено.

З часу огляду земельних ділянок, на яких здійснювалась незаконна порубка дерев і по час звернення прокурора до суду Держекоінспекцією Південного округу не здійснено достатніх заходів спрямованих на захист інтересів держави щодо стягнення з ДСГП «Ліси України» у судовому порядку збитків, заподіяних внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання лісових ресурсів.

Невжиття Державною екологічною інспекцією Південного округу (Запорізька та Херсонська області) на захист інтересів держави заходів із їх судового захисту, призводить до несвоєчасного надходження коштів до державного та місцевих бюджетів, перешкоджає здійсненню державних програм з охорони довкілля, що є порушенням інтересів держави, насамперед у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Указані обставини свідчать про порушення інтересів держави та бездіяльність органу, уповноваженого на здійснення їх захисту, тау зв`язку з цим наявності у прокурора підстав для представництва інтересів держави в суді, відповідно до положень ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18 визначено, що прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист інтересів держави у спірних правовідносинах.

Сам факт незвернення до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави, свідчить про те, що Держекоінспекція південного округу неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави у цій сфері та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Зазначене свідчить про неналежне здійснення Держекоінспекцією Південного округу захисту інтересів держави і відповідно до ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є підставою для вжиття заходів представницького характеру органами прокуратури шляхом пред`явлення позову про стягнення збитків, заподіяних навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної рубки лісових насаджень.

Доказами наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави є документи, які долучені до позову.

Про подачу позовної заяви окружною прокуратурою на підставі абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» попередньо повідомлено Держекоінспекцію Південного округу (Запорізька та Херсонська області).

Заперечення на позов суд відхиляє з урахуванням наступного.

Верховним Судом у постанові від 20.02.2020 у справі № 920/1106/17 зазначено, що обов`язок забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, у тому числі у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних вирубок дерев. Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів, а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних порубок на підвідомчих їм ділянках.

Аналогічна позиція викладена Верховним судом у постанові від 24.01.2021 у справі № 906/366/20. Так, Верховним судом висловлено позицію про те, що порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування.

Відповідачем шляхом видачі організаційно-розпорядчих документів підтверджується наявність у нього обов`язку з охорони лісу та визначення заходів з охорони лісу відповідальними особами.

У даному випадку не є важливим, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування відповідачу, оскільки визначальним фактом є порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі шкоди внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній постійному лісокористувачу ділянці.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.05.2020 у справі № 9901/93/19 дійшла висновку, що виходячи з вимог ч. 2 ст. 19, ст. 63, 86 ЛК України, з урахуванням правової позиції, викладеної в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09 серпня та 19 вересня 2018 року у справах № 909/976/17, № 925/382/17, лісокористувач є не потерпілою, а навпаки, відповідальною особою за шкоду, завдану внаслідок незаконної порубки лісу, перед державою як власником лісових ресурсів. Адже в цьому випадку вина лісокористувача полягає у протиправній бездіяльності щодо невжиття належних заходів захисту й охорони лісових насаджень. Таким чином, право на відшкодування шкоди, завданої самовільним вирубуванням лісу, має держава, цивільно-правову відповідальність перед якою несуть безпосередні винуватці порубки нарівні з лісокористувачами.

Ураховуючи, що ДСГП «Ліси України» є постійним лісокористувачем, то саме невжиття посадовими особами Відповідача дій по забезпеченню збереження лісового фонду та належної охорони лісових насаджень і спричинило шкоду навколишньому природному середовищу.

Відтак, вищенаведене свідчить про наявність складу цивільного правопорушення та наявність підстав для відшкодування ДСГП «Ліси України» в особі філії «Східний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» шкоди, завданої діяннями осіб, які вчинили незаконну порубку лісу.

У зв`язку з цим, сума завданих державі збитків внаслідок незаконної порубки дерев встановлена висновком судової інженерно-екологічної експертизи від 26.01.2024 та розрахована на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 665 від 23.07.2008 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу».

Подання повідомлення до правоохоронного органу щодо виявлення незаконної порубки не свідчить про вжиття необхідного комплексу заходів щодо охорони лісових, насаджень від незаконних порубок, адже вищезазначені норми ЛК України передбачають обов`язок постійного лісокористувача не виключно фіксування факту незаконної порубки, а саме вжиття комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від незаконних рубок.

Разом з цим, працівниками постійного лісокористувача жодних інших дій при виявленні незаконної порубки не вчинено.

Звернення до правоохоронних органів вже по факту здійснених незаконних дій, навпаки, свідчить про намагання відповідача встановити обставини незаконної діяльності (з допомогою правоохоронних органів), в той час як обов`язок відповідача не допустити такої незаконної діяльності.

Враховуючи викладене, саме постійний лісокористувач - ДСГП «Ліси України» не забезпечив охорону і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, допустив самовільну рубку лісу третіми особами, чим спричинено матеріальну шкоду лісовому фонду України, що перебуває під охороною держави, і тому має нести матеріальну відповідальність у повному обсязі.

Згідно з ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, ураховуючи вище встановлені обставини, предмет та визначені прокурором підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги прокурора слід задовольнити повністю.

Щодо решти пояснень та доводів учасників справи суд зауважує таке.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд із цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи документів та доводів учасників процесу була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно наявності підстав для задоволення позову у даній справі не спростовує.

Судові витрати.

Судовий збір на підставі положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача 2, оскільки спір виник з його вини, шляхом стягнення з останнього на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області 2422 гривні 40 копійок судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 11, 13, 14, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути із Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (, вул. Шота Руставелі, 9А, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код юридичної особи 44768034) в особі Філії «Східний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (юридична адреса: вул. Космічна, 35, м. Дніпро, 49000, ідентифікаційний код юридичної особи 45632138) на користь держави збитки, завдані порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища у сфері охорони, захисту та використання лісів в сумі 38 704 (тридцять вісім тисяч сімсот чотири) гривні 68 копійок на користь Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області) (вул. Незалежної України, 72-А, м. Запоріжжя, 69035, ), зарахувавши кошти на розрахунковий рахунок № UA0008479, Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області/ТГ м. Запоріжжя/24062100 код бюджетної класифікації 24062100, банк отримувача: Казначейство України.

Стягнути із Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (, вул. Шота Руставелі, 9А, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код юридичної особи 44768034) в особі Філії «Східний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (юридична адреса: вул. Космічна, 35, м. Дніпро, 49000, ідентифікаційний код юридичної особи 45632138) на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя (вул. Дмитра Апухтіна, 29а, м. Запоріжжя, 69005, розрахунковий рахунок UA0000271, відкритий у Державній казначейській службі України, м. Київ, МФО 820172, отримувач: Запорізька обласна прокуратура, ідентифікаційний код юридичної особи 02909973, код класифікації видатків бюджету - 2800) кошти, витрачені у 2025 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави, у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 27.04.2026.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя І.Є. Лєскіна