РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.03.2026Справа № 910/6954/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В., за участі секретаря судового засідання Крутиголови В.О. розглянувши матеріали справи

За позовом Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

до Державного підприємства «Гарантований покупець»

про стягнення 116376334,15 грн

за участі представників:

від позивача - Дігтярь М.М.

від відповідача - Акуленко А.В.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Гарантований покупець» про стягнення 116376334,15 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем порушено взяті на себе зобов`язання в частині повної та своєчасної оплати поставленої позивачем електричної енергії за Договором купівлі-продажу електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів №65-150-SD-20-00162/2007/04/20 від 28.10.2020 з додатковими угодами до нього. Позивач зазначає, що факт та обставини прострочення оплати переданої відповідачу позивачем протягом січня - лютого 2021 року електричної енергії за Договором підтверджуються судовими рішеннями у справі №910/9911/21. Оскільки, у справі №910/9911/21 позивач здійснив розрахунок 3% річних та інфляційних втрат станом на 31.05.2021, а фактичне погашення основного боргу відповідачем у розмірі 938636295,91 грн відбулося у два платежі 08.03.2022 та два платежі 31.05.2022, позивачем здійснено донарахування 3% річних та інфляційних втрат за Договором за період, що не був охоплений у межах справи №910/9911/21. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 23554225,62 грн та інфляційні втрати у розмірі 92822108,53 грн.

Відповідач заперечив проти позову, зокрема, вказавши, що відповідачем не надано усіх необхідних доказів на підтвердження обставин, зокрема, позову, заяви про збільшення розміру позовних вимог у справі №910/9911/21. Відповідач зазначає, що з огляду на виконання під час воєнного стану неспівмірного між доходами та витратами суспільного обов`язку, наявні підстави для зменшення розміру заявлених до стягнення відсотків річних та зменшення їх до 1 гривні. Крім того, відповідач послався на наявність укладеної між сторонами Угоди про врегулювання взаємної заборгованості та взаєморозрахунків від 07.02.2022, відповідно до умов якої строком оплати 938636295,91 грн сторонами визначено термін до 01.05.2022, але не раніше підписання Актів приймання-передачі наданої послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел між ДП «Гарантований покупець» та НЕК «Укренерго» за період 01.01.2021-31.12.2021, а також повної оплати заборгованості НЕК «Укренерго» перед ДП «Гарантований покупець» за цей період. Відповідач вказує на те, що граничний термін оплати у зв`язку із заборгованістю НЕК «Укренерго» не настав та не зважаючи на це, ще 31.05.2022 відповідач в повному обсязі сплатив заборгованість, а відтак відсутні підстави покладати на відповідача відповідальність визначену ч. 2 ст. 625 ЦК України. Крім того, відповідачем заявлено про застосування наслідків пропуску позовної давності.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов.

Представник відповідача в судових засіданнях проти позову заперечив, просив суд відмовити.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.10.2020 НАЕК «Енергоатом» (за договором - продавець) та ДП «Гарантований покупець» (за договором - гарантований покупець) уклали договір купівлі-продажу електричної енергії №65-150-SD-20-00162/2007/04/20 (далі - Договір), відповідно до умов якого:

- продавець зобов`язаний продати електричну енергію гарантованому покупцю, а гарантований покупець зобов`язаний купити (прийняти та оплатити) електричну енергію в обсягах та за ціною, що визначаються за результатами аукціону на підставі відповідного аукціонного свідоцтва та на умовах, що визначені у цьому Договорі (п.2.1);

- періодом постачання електричної енергії є календарні дати з 00:00 год першого календарного дня по 24:00 год останнього календарного дня такого періоду (далі - період постачання), що зазначаються у додатковій угоді для періоду постачання за результатами проведеного електронного аукціону (п.3.1);

- купівля-продаж електричної енергії здійснюється за ціною, яка визначається за результатами проведеного аукціону на підставі відповідного аукціонного свідоцтва та зазначається у додатковій угоді для періоду постачання (п.4.1).

Суд зазначає, що в провадження господарських судів перебувала справа №910/9911/21 за первісним позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг" до Державного підприємства "Гарантований покупець" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про стягнення ,31 грн та зустрічним позовом Державного підприємства "Гарантований покупець" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про внесення змін до договору.

У вказаній справи позовні вимоги Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Енергоатом-Трейдинг» з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог обґрунтовувались порушенням відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів № 65-150-SD-20-00162/2007/04/20 від 28.10.2020, у зв`язку з чим просило суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Договором у розмірі ,31 грн, з яких: 938636295,91 основного боргу, 29242048,75 грн пені, 7183652,33 грн трьох відсотків річних, 12288543,62 грн інфляційних втрат та 65704540,71 грн штрафу 7%

Судами у вказаній справі встановлено, що за результатами електронного аукціону №EP-GB, який відбувся 30.12.2020 (аукціонне свідоцтво №03-GB-1-1), сторони 30.12.2020 уклали додаткову угоду №3 до Договору, якою передбачили, що з 01 по 31 січня 2021 року (період постачання) позивач продає, а відповідач купує електричну енергію в обсязі 3 252 992 МВт*год. вартістю (з ПДВ) 585 538 560,00 грн.

За результатами електронного аукціону №EP-13012-GB, який відбувся 13.01.2020 (аукціонне свідоцтво №03-EP-13012-GB-1-1), сторони 13.01.2021 уклали додаткову угоду №4 до Договору, якою передбачили, що з 15 по 31 січня 2021 року (період постачання) відповідач купує у позивача електричну енергію в обсязі 205 744,183 МВт*год. вартістю (з ПДВ) 37 033 952,94 грн.

За результатами електронного аукціону №ЕР-150121-GB, який відбувся 15.01.2021 (аукціонне свідоцтво №03-ЕР-150121-GB-1-1), сторони 15.01.2021 уклали додаткову угоду №5 до Договору, якою передбачили, що з 17 по 31 січня 2021 року (період постачання) відповідач купує у позивача електричну енергію в обсязі 29 080,103 МВт*год. вартістю (з ПДВ) 5 234 418,54 грн.

За результатами електронного аукціону №ЕР-290121-GB, який відбувся 29.01.2021 (аукціонне свідоцтво №03-ЕР-290121-GB-1-1), сторони 29.01.2021 уклали додаткову угоду №6 до Договору, якою передбачили, що з 01 по 28 лютого 2021 року (період постачання) відповідач купує у позивача електричну енергію в обсязі 3 498 143,841 МВт*год. вартістю (з ПДВ) 629 665 891,38 грн.

За результатами електронного аукціону №ЕР-160221-GB, який відбувся 16.02.2021 (аукціонне свідоцтво №03-ЕР-160221-GB-1-1), сторони 16.02.2021 уклали додаткову угоду №7 до Договору, якою передбачили, що з 18 по 28 лютого 2021 року (період постачання) відповідач купує у позивача електричну енергію в обсязі 35 714,118 МВт*год. вартістю (з ПДВ) 6 428 541,24 грн.

Вказані додаткові угоди підписані ДП «Гарантований покупець» без зауважень та застережень, в тому числі щодо визначеного обсягу споживання електричної енергії

31.01.2021 сторони підписали Акт №1 купівлі-продажу електричної енергії до Договору та додаткової угоди №3 від 30.12.2020, у якій зазначили, що обсяг купленої електричної енергії становить 2 252 992 МВт*год., що відповідає обсягу, визначеному в самій додатковій угоді.

31.01.2021 сторони підписали Акт №2 купівлі-продажу електричної енергії до Договору та додаткової угоди №4 від 13.01.2021, у якій зазначили, що обсяг купленої електричної енергії становить 205 744,183 МВт*год., що відповідає обсягу, визначеному в самій додатковій угоді.

31.01.2021 сторони підписали Акт №3 купівлі-продажу електричної енергії до Договору та додаткової угоди №5 від 15.01.2021, у якій зазначили, що обсяг купленої електричної енергії становить 29 080,103 МВт*год., що відповідає обсягу, визначеному в самій додатковій угоді.

28.02.2021 сторони підписали Акт №21 купівлі-продажу електричної енергії до Договору та додаткової угоди №6 від 29.01.2021, у якій зазначили, що обсяг купленої електричної енергії становить 3 498 143,841 МВт*год., що відповідає обсягу, визначеному в самій додатковій угоді.

31.01.2021 сторони підписали Акт №22 купівлі-продажу електричної енергії до Договору та додаткової угоди №7 від 16.02.2021, у якій зазначили, що обсяг купленої електричної енергії становить 35 714,118 МВт*год., що відповідає обсягу, визначеному в самій додатковій угоді.

Господарський суд міста Києва рішенням від 13.12.2021 у справі №№910/9911/21 первісний позов НАЕК "Енергоатом" задовольнив частково: стягнув з ДП "Гарантований покупець" на користь НАЕК "Енергоатом" основний борг у розмірі 938636295,91 грн, пеню в розмірі 14621024,37 грн, 3% річних у розмірі 7183652,33 грн, втрати від інфляції в розмірі 12288543,62 грн, штраф у розмірі 32852270,35 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 794500,00 грн; у решті позовних вимог відмовив. У задоволенні зустрічного позову ДП "Гарантований покупець" відмовив повністю.

Так, як встановлено судами, 07.03.2022 відповідачем здійснено оплати за спірним договором за січень та лютий 2021 року, а саме згідно платіжного доручення № 214 701 від 07.03.2022 здійснено оплату 321453415,08 грн, згідно платіжного доручення № 214 700 від 07.03.2022 - 334346584,92 грн; за лютий 2021 року у розмірі 276407754,67 грн, про що свідчить платіжне доручення № 224 077 від 31.05.2022; за лютий 2021 року у розмірі 6428541,24 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 224 078 від 31.05.2022.

В загальному розмірі відповідачем, після прийняття Господарським судом міста Києва рішення від 13.12.2021, здійснено оплату суми основного боргу за спірним договором у загальному розмірі 938636296 грн.

Вказані оплати підтверджуються випискою з банківського рахунку ДП «НАЕК «Енергоатом».

Північний апеляційний господарський суд постановою від 14.06.2022 апеляційну скаргу ДП "Гарантований покупець" залишив без задоволення. Заяви ДП "Гарантований покупець" щодо закриття провадження у справі в частині позовних вимог задовольнив: закрив провадження у справі №910/9911/21 в частині заявлених позовних вимог про стягнення основного боргу у сумі 938 636 295,91 грн, а рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 у частині стягнення з ДП "Гарантований покупець" суми основного боргу у розмірі 938 636 295,91 грн визнав нечинним; рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 у частині стягнення з ДП "Гарантований покупець" пені в розмірі 14621 024,37 грн, 3% річних у розмірі 7183652,33 грн, втрат від інфляції в розмірі 12288543,62 грн, штрафу у розмірі 32852270,35 грн, витрат по сплаті судового збору в розмірі 794500,00 грн та в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ДП "Гарантований покупець" залишив без змін.

Постановою Верховного суду від 07.09.2022 рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2022 у справі №910/9911/21 залишено без змін.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Вказану правову позицію викладено у постанові від 03.07.2018 Великої палати Верховного Суду по справі №917/1345/17.

Наведеними вище рішеннями судів у справ №910/9911/21, які набрали законної сили, встановлено, що відповідач прострочив оплату переданої йому позивачем протягом січня-лютого 2022 року електричної енергії за Договором.

Статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.

Виходячи із положень статті 625 Цивільного кодексу України наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Наявність судового рішення про стягнення основної заборгованості не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

У розумінні положень ч. 2 ст.625 Цивільного кодексу України позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Оскільки судами у справі №910/9911/21 підтверджено прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем та як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з наданих позивачем копій позовної заяви та заяви про збільшення розміру позовних вимог поданих у справі №910/9911/21, нарахування позивачем 3 % річних та інфляційних втрат здійснено станом на 31.05.2021, враховуючи фактичну сплату відповідачем заборгованості у розмірі 938636295,91 грн платежами від 07.03.2022 (проведено банком 08.03.2022) та 31.05.2022, суд перевіривши надані позивачем у справі, що розглядається (№910/6954/25) розрахунки 3% річних на суму 23554225,62 грн та інфляційних втрат на суму 92822108,53 грн, встановив їх правильність та відповідність нормам чинного законодавства.

Посилання відповідача на Угоду про врегулювання взаємної заборгованості та взаєморозрахунків від 07.02.2022, судом відхиляються, з огляду на таке.

Пунктом 3 вказаної Угоди визначено, що ДП «Гарантований покупець» зобов`язується оплатити заборгованість перед ДП «НАЕК «Енергоатом» до 01.05.2022, але не раніше підписання Актів приймання-передачі наданої послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел між ДП «Гарантований покупець» та НЕК «Укренерго» за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, а також повної сплати заборгованості НЕК «Укренерго» перед ДП «Гарантований покупець» за період, в тому числі: 334346584,92 грн - заборгованість перед ДП «НАЕК «Енергоатом» за поставлену електричну енергію у січні 2021 року за Договором №65-150-SD-20-00162/2007/04/20 від 28.10.2020; 604289710,99 грн - заборгованість перед ДП «НАЕК «Енергоатом» за поставлену електричну енергію у лютому 2021 року за Договором №65-150-SD-20-00162/2007/04/20 від 28.10.2020.

Визначені цією Угодою події (підписання актів приймання-передачі, повна оплата заборгованості НЕК «Укренерго») визначені поведінкою інших осіб, не є такими, які неминуче мають настати, і в силу вимог статті 530 Цивільного кодексу України не є визначеним строком виконання зобов`язання.

Умови Угоди щодо підписання актів або оплати з боку НЕК «Укренерго» за своєю природою не є встановленням нового строку виконання основного зобов`язання, оскільки не змінюють момент виникнення боргу, встановлений судовими рішеннями у справі №910/9911/21.

В пункті 3 Угоди сторонами зафіксовано розмір заборгованості ДП «Гарантований покупець» за Договором.

У пунктах 5, 6, 7 Угоди міститься посилання на судову справу №910/9911/21 та йдеться лише про непред`явлення до 01.05.2022 до виконання рішень в частині стягнення основного боргу, наказів та інших судових документів прийнятих, зокрема, у справі №910/9911/21.

Факт укладення Угоди між сторонами не був предметом розгляду у справі №910/9911/21, проте на момент перегляду апеляційним судом рішення першої інстанції у зазначеній справі, вказана угода вже була укладена між сторонами.

Постанова Північного апеляційного господарського суду у справі №910/9911/21 прийнята 14.06.2022, тобто вже після зазначеного в пункті 5 Угоди терміну.

Виходячи з наведеного, на переконання суду відповідні умови Угоди про врегулювання взаємної заборгованості та взаєморозрахунків не змінили положення основного Договору купівлі-продажу в частині строків проведення оплати за продану позивачем електричну енергію.

Клопотання відповідача про зменшення розміру трьох процентів річних не підлягає задоволенню, оскільки три проценти річних, сплата яких передбачена саме частиною 2 статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, так само як і інфляційні нарахування на суму боргу. Вони виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.3 статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Згідно з статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Положеннями ч.1, п.1 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 1 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 статті 261 ЦК України).

Відповідно до статті 263 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності зупиняється: 1) якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); 2) у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом; 3) у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини; 4) якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан. У разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Крім того, суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 2 квітня 2020 року.

Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 2 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.

Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.

Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.

Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29.01.2024, а після 30.01.2024 перебіг такого строку був зупинений на строк дії воєнного стану.

Разом із цим, Законом України від 14 травня 2025 року № 4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» (далі - Закон № 4434-IX) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України виключено.

Закон № 4434-IX було оприлюднено (опубліковано в газеті «Голос України» від 3 червня 2025 року № 108) 3 червня 2025 року, і відповідно до його пункту 2, він набирав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто 4 вересня 2025 року.

Статтею 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється.

Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Так, приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи звернення позивача до суду 17.06.2021 у справі №910/9911/21, здійсненні відповідачем оплати заборгованості 07.03.2022 (проведено банком 08.03.2022) та 31.05.2022, суд приходить до висновку, що строк позовної давності для вимог позивача у даній справі на дату подачі позову не сплив, що виключає його застосування за заявою відповідача.

Інші доводи сторін судом розглянуто та відхилено, оскільки вони не спростовують встановлених судом обставин та не впливають на результат вирішення спору.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Гарантований покупець» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 27; ідентифікаційний код 43068454) на користь Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ідентифікаційний код 24584661) 3% річних у розмірі 23554225 (двадцять три мільйони п`ятсот п`ятдесят чотири тисячі двісті двадцять п`ять) грн 62 коп., інфляційні втрати у розмірі 92822108 (дев`яносто два мільйони вісімсот двадцять дві тисячі сто вісім) грн 53 коп., а також витрати по сплаті судового збору 847840 (вісімсот сорок сім тисяч вісімсот сорок) грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 20.04.2026

Суддя Я.В. Маринченко