номер провадження справи 4/108/25-26/57/24
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2026 Справа № 908/2933/24(908/2245/25)

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Юлдашева Олексія Олексійовича, розглянувши матеріали позовної заяви Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК Україна", (04071, м. Київ, вул. Верхній Вал, буд. 68)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесагаз-Постачання", (69032, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 57, офіс 44)

про стягнення 11 652, 20 грн.

в межах справи № 908/2933/24

про банкурство - Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесагаз-Постачання", (69032, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 57, офіс 44)

кредитор: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "КРАМ`Е", (01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, 8-Б, офіс 417)

Представники сторін:

від позивача - Старик Ю.С.

від відповідача - не з`явився

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області 21.07.2025 року через систему "Електронний суд" надійшла позовна Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК Україна", (04071, м. Київ, вул. Верхній Вал, буд. 68) до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесагаз-Постачання", (69032, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 57, офіс 44) про стягнення 11 652, 20 грн.

22.07.2025 автоматизованою системою документообігу Господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу № 908/2245/25 розподілено судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою суду від 28.07.2025 року у справі № 908/2245/25 (суддя Зінченко Н.Г.), зокрема, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 908/2245/25 в порядку спрощеного позовного провадження. Присвоєно справі номер провадження 4/108/25.

Ухвалою суду від 10.09.2025 року у справі № 908/2245/25 (суддя Зінченко Н.Г.), зокрема, передано матеріали справи № 908/2245/25 за позовом Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК Україна", м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ", м. Запоріжжя про стягнення 11652,20 грн. заборгованості (попередньої оплати) за непоставлений газ за договором на постачання природного газу за регульованим тарифом для промислових споживачів та інших суб`єктів господарювання № 004009 (2016) від 01.11.2016 на розгляд до Господарського суду Запорізької області в межах справи № 908/2933/24 про банкрутство Товариство з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" (), м. Запоріжжя.

11.09.2025 автоматизованою системою документообігу Господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу № 908/2245/25 розподілено судді Юлдашеву О.О., для розгляду в межах справи № 908/2933/34 про банкрутство відповідача.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 18.12.2025 прийнято позовну заяву Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК Україна" для розгляду в межах справи № 908/2933/24 про банкрутство відповідача, відкрито провадження з розгляду позовної заяви; ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 29.01.2026 о/об 11:15 год.

Представник позивача у судовму засіданні підтримав вимоги викладені в позовній заяві. Просить позов задовольнити.

Відповідач не направив свого представника у судове засідання 29.01.2026. Про час і місце розгляду справи, сторони повідомлені своєчасно та належним чином. Відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України, а й рішення Європейського суду з прав людини, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Згідно з ч.2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя навіть в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно ч.1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).

Тобто сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).

Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17 , від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, згідно усталеної судової практики Верховного Суду, з урахуванням рішень Європейського суду з прав людини, відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Згідно ч.4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи положення ст.ст. 7, 13, 14, 42-46 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, щодо того, що учасники справи мають рівні права, якими вони повинні користуватися добросовісно, та несуть ризик настання тих чи інших наслідків, зумовлених невчиненням ними процесуальних дій, з урахуванням того, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду заяви, приймаючи до уваги необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, обставини сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та викладення її в поданих процесуальних документах (відзиві), а також в забезпеченні участі в судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференції, і цими правами вони розпоряджаються на власний розсуд, констатуючи достатність матеріалів для розгляду справи, суд вважає можливим здійснити розгляд позовної заяви за наявними матеріалами справи та за відсутності представника Відповідача, повідомленого належним чином про місце, дату та час судового розгляду справи.

Судом були здійснені всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та диспозитивності.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність належно повідомленого про розгляд справи відповідача за наявними матеріалами справи та ухвалити рішення з метою дотримання розумного строку розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Згідно із ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

1 листопада 2016 року між ПІДПРИЄМСТВОМ З ІНОЗЕМНИМИ ІНВЕСТИЦІЯМИ «АМІК УКРАЇНА» (споживач, позивач) та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" (постачальник, відповідач) було укладено договір на постачання природного газу за регульованим тарифом для промислових споживачів та інших суб`єктів господарювання № 004009 (2016) (далі за текстом - Договір). Копія Договору є додатком № 1 до позовної заяви. Оригінали договору знаходяться у сторін.

Згідно з умовами п. 11.1 Договір розповсюджує свою дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 01 квітня 2016 року згідно з пунктом 3 статті 631 Цивільного кодексу України. За бухгалтерським обліком постачальника цей договір обліковується як з датою 01.04.2016 р. так і за датою 01.11.2016 р.

Відповідно до умов п. 2.1 Постачальник постачає природний газ Споживачеві в обсягах і порядку, передбаченому Договором для забезпечення потреб Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених Договором.

Передача газу за Договором здійснюється на межах балансової належності об`єктів Споживача відповідно до актів розмежування ділянок обслуговування (далі - пункти призначення). Перелік комерційних вузлів обліку газу та газоспоживного обладнання визначається в акті приймання комерційного вузла обліку газу (пункт 2.2 Договору).

Газ, що передається за Договором використовується виключно для потреб, що не є побутовими (пункт 2.3 Договору).

В пункті 2.5 Договору сторони зазначили адресу точки комерційного вузла без коректора АЗС № 16.28 Одеська область, Беляївський район, село Хлібодарське, Тираспільске шосе, 2, яка є власністю ПІІ "АМІК УКРАЇНА".

Розрахунковий період за Договором становить один місяць - з 10.00 годин першого дня місяця до 10-00 години першого дня наступного місяця включно (пункт 5.5).

Відповідно до умов пункту 5.6 Договору оплата за постачання природного газу здійснюється грошовими коштами шляхом перерахування на рахунок Постачальника 100 % вартості газу, який запланований для поставки у наступному місяці не пізніше ніж за 7 (сім) банківських днів до початку місяця поставки газу. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати Споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці. У випадку недоплати вартості послуг за спожитий газ у розрахунковому періоді Споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10-го числа наступного розрахункового періоду. У випадку переплати за фактично спожитий газ сума переплати зараховується Постачальником в рахунок оплати поставленого газу в наступному розрахунковому періоді або повертається на поточний рахунок Споживача за його письмовою вимогою.

Згідно з умовами п. 5.7 Договору звірка розрахунків здійснюється Сторонами на підставі відомостей про фактичну оплату вартості спожитого газу Споживачем. та акта приймання-передачі газу протягом 10 днів з дати пред`явлення вимоги однієї зі Сторін.

Відповідно умов п. 11.1 Договору термін дії договору до 31 грудня 2016 року. Договір розповсюджує свою дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 01 квітня 2016 року згідно з пунктом 3 статті 631 Цивільного кодексу України. Договір вважається продовженням до 31 грудня кожного наступного року, якщо за місяць до закінчення строку дії Договору жодною зі Сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. Договір може бути розірвано і в інший строк за згодою Сторін у порядку визначеному законодавством України.

Обставини, через які виник борг по Договору у постачальника перед споживачем.

01 вересня 2023 року з електронної адреси ТОВ "Одесагаз-Постачання" Бухгалтерія [mailto:] на електронну адресу АЗС №16-38 було відправлено повідомлення: "У зв`язку з ситуацією, що склалася на ринку газу, ТОВ «ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ» не має змоги, починаючи з 01 жовтня 2023 року, забезпечувати постачання природного газу на об`єкти споживачів, в тому числі об`єкт (-и) Вашої організації. Обставини, що стали підставою неможливості закупівлі ресурсу природного газу, необхідного для забезпечення потреб споживачів в опалювальний період, не можуть бути усунуті нашою Компанією та вимагають припинити продаж природного газу. У зв`язку з цим, в строк до 20 вересня 2023 року Вам необхідно звернутися за телефонами, вказаними нижче, для розірвання договору постачання природного газу. У зв`язку з ситуацією, що склалася на ринку газу, ТОВ «ОДЕСАГАЗ ПОСТАЧАННЯ» не має змоги, починаючи з 01 жовтня 2023 року, забезпечувати постачання природного газу на об`єкти споживачів, в тому числі об`єкт (-и) Вашої організації. Обставини, що стали підставою неможливості закупівлі ресурсу природного газу, необхідного для забезпечення потреб споживачів в опалювальний період, не можуть бути усунуті нашою Компанією та вимагають припинити продаж природного газу».

31.08.2023 постачальник на адресу головного офісу ПІІ "АМІК УКРАЇНА" направив офіційний лист № 2/00/004009 від 31.08.2023 р., в якому запропонував прийняти пропозицію про припинення Договору постачання природного газу до 30 вересня 2023 року додавши на підпис додаткову угоду № 1 від 31.08.2023 року до вказаного Договору про його припинення з 01.10.2023 року. Сторонами Договору ця угода була підписана.

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди зобов`язання постачальника за Договором в частині постачання природного газу припиняються 01.10.2023 року, а зобов`язання Сторін в частині розрахунків - до їх повного здійснення.

ТОВ «ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ» самостійно ініціювало звірку взаєморозрахунків по Договору. Відповідно акту звірки за даними бухгалтерського обліку Постачальника та Споживача станом на 31.10.2023 року по Договору обліковується заборгованість Постачальника перед ПІІ "АМІК УКРАЇНА" у розмірі 11 652,20 грн з ПДВ, що дорівнює сумі попередньої оплати.

ПІІ "АМІК УКРАЇНА" направило до ТОВ «ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ» лист № 128 від 07.12.2023 року «Про повернення коштів». Споживач посилаючись на електронний лист Постачальника від 01.09.2023 вказав, що у зв`язку з розірванням Договорів (№ 004009 та № 025162) та згідно актів звірки взаєморозрахунків за Постачальником існує заборгованість на користь Споживача у загальній сумі 26195,55 грн з ПДВ та просив повернути ці кошти на свій рахунок. До листа Споживач додав підписані ним акти звірки розрахунків.

Так, Споживач та Постачальник мали два укладених договори на поставку природного газу, тобто на кожний пункт споживання газу укладався окремий договір. Сторонами були укладені Договір № 004009 (2016) від 01.11.2026 р., по пункту споживання (об`єкту) АЗС № 16-28 та Договір № 025162 від 24.11.2015 р. по пункту споживання (об`єкту) АЗС № 16-38.

Заборгованість Постачальника перед Споживачем по Договору постачання природного газу № 025162 від 24.11.2015 р. складає 14 543,35 грн з ПДВ, що підтверджується Актом взаємних розрахунків станом за період січень 2016р. жовтень 2023р. між ТОВ «ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ» та ПІДПРИЄМСТВОМ З ІНОЗЕМНИМИ ІНВЕСТИЦІЯМИ «АМІК УКРАЇНА» станом на 31.10.2023. Господарським судом Запорізької області виданий судовий наказ від 06.05.2025 р. по справі № 908/1149/25 про стягнення з Відповідача на користь Позивача 14 543,35 грн з ПДВ та суми судового збору.

Заборгованість Постачальника перед Споживачем по Договору постачання природного газу № 004009 (2016) від 01.11.2026 р. складає 11 652,20 грн з ПДВ, що підтверджується Актом взаємних розрахунків станом за період січень 2016р. жовтень 2023р. між ТОВ «ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ» з ПІДПРИЄМСТВОМ З ІНОЗЕМНИМИ ІНВЕСТИЦІЯМИ «АМІК УКРАЇНА» станом на 31.10.2023.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування по даній справі.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача.

Керуючись положеннями ст.ст. 2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесагаз-Постачання", (69032, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 57, офіс 44) на користь Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК Україна", (04071, м. Київ, вул. Верхній Вал, буд. 68) суму попередньої оплати за електричну енергію, обсяги якої не були спожиті, по договору на постачання природного газу за регульованим тарифом для промислових споживачів та інших суб`єктів господарювання № 004009 (2016) від 01.11.2016 року у розмірі 11 652 (одинадцять тисяч шістсот п`ятдесят дві) грн 20 коп. та 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено та підписано-22.04.26.

Суддя О.О. Юлдашев