ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2026 р. Справа № 910/14446/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сибіги О.М.

суддів: Алданової С.О.

Корсака В.А.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 16.04.2026

Розглянувши матеріали апеляційної скарги Антимонопольного комітету України

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.11.2025

повний текст ухвали складено 28.11.2025

про забезпечення позову

у справі № 910/14446/25 (суддя Бондаренко-Легких Г.П.)

за позовом Спільного Українсько-Естонського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД"

до Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України № 697-р від 23.10.2025, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2025 у справі № 910/14446/25 заяву Спільного Українсько-Естонського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" про забезпечення позову задоволено частково. Зупинено дію рішення Антимонопольного комітету України від 23 жовтня 2025 року № 697-р "Про визнання рішення Антимонопольного комітету України від 31 липня 2025 року № 370-р таким, дія якого не зупиняється" в частині негайного стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" штрафу у розмірі 2 432 403 190,00 грн.

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що в оскаржуваному рішенні Антимонопольного комітету України від 23.10.2025 № 697-р "Про визнання рішення Антимонопольного комітету України від 31 липня 2025 року № 370-р таким, дія якого не зупиняється" механізмом захисту суспільного інтересу, на думку відповідача, є виконання рішення про накладення штрафних санкцій з метою (1) покарання суб`єкта господарювання, (2) стимулювання до припинення порушень, (3) запобігання порушенням у майбутньому. Однак питання наявності порушення є предметом судового розгляду у справі № 910/1233/25, розгляд якої триває. У випадку встановлення судом у справі № 910/1233/25 відсутності в діях ТОВ "Оптіма-Фарм ЛТД" ознак порушення, з одночасним фактичним виконанням рішення про накладення штрафу на підставі рішення від 23.10.2025 № 697-р, ймовірність чого існує та є об`єктивно можливою, захист прав позивача буде неефективним та об`єктивно утрудненим, зважаючи на той фінансовий тягар, який товариство має понести до перегляду рішення Антимонопольного комітету України судом. У разі не вжиття заходів до забезпечення позову у вигляді зупинення дії рішення № 697-р в частині негайного стягнення з ТОВ "Оптіма-Фарм ЛТД" штрафу до здійснення судового контролю правомірності рішення, втручання в права позивача буде очевидно свавільним, а відмова у забезпеченні позову унеможливить ефективний захист його прав та інтересів.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення заяви Спільного Українсько-Естонського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" про забезпечення позову та зупинення дії рішення АМК № 697-р "Про визнання рішення № 370-р таким, дія якого не зупиняється" в частині не зупинення виконання рішення № 370-р про стягнення штрафу з ТОВ "Оптіма-Фарм ЛТД".

При вжитті заходів забезпечення позову судом враховано ризик настання несприятливих наслідків для Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД", яке забезпечує доставку лікарських засобів до аптечних закладів, до закладів охорони здоров`я всіх форм власності, в тому числі у військові шпиталі та здійснює імпорт лікарських засобів, тому товариство віднесено до критично важливих підприємств для функціонування та діяльності економіки.

Також судом враховано влучання у чотири склади позивача в результаті збройної агресії росії, що спричинило пошкодження та/або знищення майна позивача, та вплинуло на його господарську діяльність, а тому не застосування заходів забезпечення позову може призвести до ще більш суттєвого погіршення становища позивача, що в кінцевому випадку, у разі залишення судом в силі рішення АМКУ, призведе до порушення гарантій прав позивача, передбачених статтями 61, 62 Конституції України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2025 у справі № 910/14446/25, 27.11.2025 Антимонопольний комітет України звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва про вжиття заходів забезпечення позову від 25.11.2025 у справі № 910/14446/25 за заявою Спільного українсько-естонського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД".

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що оскаржувану ухвалу судом першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без дослідження обставин, що мають значення для справи. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у рішенні від 31.07.2025 № 370-р під час визначення розміру штрафу Комітетом було враховано чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) СП ТОВ «Оптіма-Фарм, ЛТД» за 2024 рік, що становив 69 497 234 тис. грн. При цьому, розмір накладеного на Товариство штрафу - 2 432 403 190,00 грн становить тільки 3,5% та не перевищує встановленого статтею 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» розміру штрафу для вказаного виду порушення (до 10% доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф). Також, скаржник вказує, що суд першої інстанції застосував заходи забезпечення позову, які не передбачені частиною п`ятою статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», вжиті заходи забезпечення позову тотожні задоволенню позовних вимог, що є неприпустимим відповідно до сталої практики Верховного Суду. Крім того, скаржник наголошує, що виконання рішення від 31.07.2025 № 370-р не призводить до неплатоспроможності СП ТОВ «Оптіма-Фарм, ЛТД», у період порушення товариство отримало чистий прибуток у розмірі 13 071 215 000,00 грн, який дозволяє виконати зобов`язання визначені законодавством про захист економічної конкуренції. Натомість, суд першої інстанції прийняв до уваги твердження про неможливість сплати штрафу без будь-яких документальних підтверджень, зокрема, до заяви про забезпечення не надано будь-якої незалежної оцінки про розмір збитків внаслідок ракетних атак або будь-якого економічного висновку з цього питання, як і не надано фінансової звітності, яка б підтвердила неможливість сплати штрафу накладеного рішення від 31.07.2025 № 370-р.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2025 матеріали апеляційної скарги Антимонопольного комітету України у справі № 910/14446/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/14446/25 за апеляційною скаргою Антимонопольного комітету України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.11.2025.

11.12.2025 до Північного апеляційного господарського суду від представника Спільного Українсько-Естонського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечує та наводить власні на їх спростування, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу зводяться до того, що (1) примусове виконання рішення Антимонопольного комітету України від 23.10.2025 № 697-р матиме для позивача незворотні та надмірно обтяжливі наслідки, оскільки виконання рішення передбачає стягнення з позивача значної суми штрафу, що, в свою чергу, призведе до: порушення безперервності його господарської діяльності; неможливості закупівлі лікарських засобів; порушення контрактних зобов`язань перед постачальниками; ризиків неплатоспроможності в частині виплати заробітної плати, сплати податків, покриття витрат на енергозабезпечення, логістику, технічне обслуговування складів; блокування операційної діяльності та зупинки дистрибуції лікарських засобів, що має системне значення для функціонування національного фармацевтичного ринку; заподіяння збитків, які не можуть бути компенсовані навіть у разі повернення суми штрафу після скасування рішення Антимонопольного комітету України; (2) у разі скасування рішення Антимонопольного комітету України від 23.10.2025 № 697-р позивач формально отримає можливість повернути списану суму, але повернення коштів не забезпечить відновлення такого стану позивача, який існував до моменту їх стягнення, оскільки: повернення коштів не компенсує втрату контрактів; не відновить логістичні процеси, які будуть порушені; не поверне частину ринку, втраченої через зупинку поставок; не компенсує збитки, завдані перериванням діяльності; (3) примусове вилучення обігових коштів через негайну сплати штрафу створить додатковий надмірний тягар для позивача та істотно погіршить його здатність відновити діяльність, що підтверджує необхідність застосування заходів забезпечення позову; (4) незастосування заходів забезпечення позову матиме наслідком виконання рішення Антимонопольного комітету України від 23.10.2025 № 697-р шляхом негайного стягнення суми накладеного штрафу, тому зупинення судом виконання рішення № 697-р в частині стягнення штрафу жодним чином не є вирішенням спору по суті, а є певним забезпеченням прав позивача на можливість реалізації захисту своїх прав в судовому порядку; (5) застосування забезпечення позову шляхом зупинення виконання рішення Антимонопольного комітету України від 23.10.2025 № 697-р в частині негайної сплати штрафу відповідає вимогам господарського процесуального законодавства, запобігає незворотній шкоді для позивача, є пропорційним та необхідним заходом в умовах значного ризику порушення стабільності діяльності підприємства, яке забезпечує критично важливі суспільні функції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2025 заяву представника Спільного Українсько-Естонського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" адвоката Гуцала Ігора Михайловича про відвід головуючого судді Владимиренко С.В. від розгляду справи № 910/14446/25 визнано необґрунтованою та відмовлено в її задоволенні. Заяву колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Владимиренко С.В. - головуючий, Демидова А.М., Ходаківська І.П. про самовідвід від розгляду справи № 910/14446/25 задоволено. Матеріали справи № 910/14446/25 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень статті 32 ГПК України.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.12.2025 матеріали справи № 910/14446/25 за апеляційною скаргою Антимонопольного комітету України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.11.2025 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Алданова С.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 новоутвореною колегією суддів прийнято до провадження справу № 910/14446/25 за апеляційною скаргою Антимонопольного комітету України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.11.2025 та призначено розгляд справи на 19.02.2026.

В судовому засіданні 19.02.2026 оголошувалась перерва до 05.03.2026.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2026 розгляд справи відкладено на 16.04.2026.

16.04.2026 до Північного апеляційного господарського суду від Спільного Українсько-Естонського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" надійшли клопотання про відкладення розгляду справи, які мотивовано перебуванням представника СП ТОВ «Оптіма-Фарм, ЛТД» Яковенка Д.М. на лікарняному, а керівник товариства не володіє спеціальними знаннями у галузі конкурентного законодавства.

Розглянувши в судовому засіданні 16.04.2026 клопотання Спільного Українсько-Естонського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" про відкладення розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку відмовити в їх задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

За змістом статті 56 Господарського процесуального кодексу України сторона може брати участь у судовому процесі особисто або через представника. Особиста участь особи у справі не позбавляє її права мати в цій справі представника.

При цьому кількість представників, яким надається право представляти особу у судовому процесі, законодавчо не обмежена.

Крім того, відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

З огляду на наведені вище приписи законодавства, а також враховуючи, що позиція позивача викладена письмово у поданому ним відзиві на апеляційну скаргу, позивач не був позбавлений можливості із залученням іншого представника взяти участь у судовому засіданні, з огляду на те, що явка в судове засідання учасників справи не визнавалася обов`язковою, а відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, колегія суддів дійшла висновку відмовити у задоволенні клопотань Спільного Українсько-Естонського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" про відкладення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України слід задовольнити, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.11.2025 у справі № 910/14446/25 скасувати, з наступних підстав.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 3, 5 статті 269 Господарського процесуального України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Разом із цим, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 269 ГПК України).

Судом встановлено, що Спільне українсько-естонського підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України (відповідач) про визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України від 23.10.2025 № 697-р "Про визнання рішення Антимонопольного комітету України від 31 липня 2025 року № 370-р таким, дія якого не зупиняється".

Разом з позовною заявою Спільним Українсько-Естонським підприємством у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" подано заяву про забезпечення позову (вх. № 07-10/12680/25) шляхом зупинення виконання рішення Антимонопольного комітету України від 23 жовтня 2025 року № 697-р "Про визнання рішення Антимонопольного комітету України від 31 липня 2025 року № 370-р таким, дія якого не зупиняється" до моменту набрання законної сили рішення господарського суду у справі.

Подану заяву мотивовано тим, що оскаржуване рішення Антимонопольного комітету України від 23.10.2025 № 697-р "Про визнання рішення Антимонопольного комітету України від 31 липня 2025 року № 370-р таким, дія якого не зупиняється" є протиправним, тому незастосування заходів забезпечення позову призведе до ускладнення поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та до припинення позивача, як суб`єкта господарювання. Заявник зазначає, що сума штрафу є надмірно великою навіть з урахуванням масштабів його господарської діяльності. Позивач не має такої суми коштів. Враховуючи, що невиконання суб`єктом господарювання у встановлений строк рішення АМК за Законом України «Про захист економічної конкуренції» є підставою для видачі АМК наказу для примусового виконання рішення від 31.07.2025 № 370-р, це призведе до накладення арештів на рахунки позивача та матиме результатом втрату платоспроможності та зупинку господарської діяльності позивача. Це є негативним не лише для позивача, але й для всього ринку лікарських засобів, з огляду на роль позивача у забезпеченні лікарськими засобами аптек, аптечних закладів, закладів охорони здоров`я тощо. Внаслідок блокування рахунків позивача, стягнення суми штрафу буде порушена звичайна діяльність позивача: неможливість забезпечення позивачем функціонування аптечних складів у зв`язку із неможливістю оплати електро-, теплоенергії, газу, палива для генераторів, відповідно, забезпечення температурного режиму та інших умов, необхідних для збереження лікарських засобів, що призведе до втрати властивостей лікарських засобів, які зберігаються на складах позивача; неможливість виплати заробітної плати працівникам; неможливість забезпечення придбання палива для транспортних засобів, а отже доставки лікарських засобів до аптек та лікувальних закладів; неможливість розрахунків з постачальниками лікарських засобів, що відповідно спричинить неможливість замовлення лікарських засобів та оплати вже поставлених лікарських засобів. Наслідком зазначених обставин буде повна зупинка діяльності позивача, який не зможе її відновити в обсязі, що існував до моменту примусового виконання рішення від 31.07.2025 № 370-р, у випадку задоволення позову про скасування вказаного рішення від 31.07.2025 № 370-р.

Також заявник посилається на наказ Міністерства охорони здоров`я України від 16 січня 2025 року № 106 "Про встановлення відповідності критеріям та визначення підприємств, установ та організацій критично важливими підприємствами, установами, організаціями для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період", відповідно до якого позивача визначено критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.

Крім того, заявник зазначає, що з 01 березня 2025 року запроваджено державне регулювання цін на лікарські засоби; умови державного регулювання цін лікарських засобів передбачають: декларування виробником/імпортером граничного рівня оптово-відпускної ціни, відповідно, реалізацію дистриб`ютору лікарського засобу за ціною не вище ніж задекларована; обмеження націнки дистриб`юторів на лікарські засоби - не вище ніж 8% до оптово-відпускної ціни. Отже, законодавством запроваджено чіткий та прозорий механізм ціноутворення, і навіть теоретично відсутні підстави вважати, що позивач може здійснювати ціноутворення в інший спосіб, ніж прямо визначено законодавством.

Додатково заявник зауважує про те, що 25 жовтня 2025 року внаслідок ракетного удару та наступної пожежі зазнав руйнувань центральний аптечний склад позивача по вул. Бориспільска, 9Ж у м. Києві: повністю знищені складські приміщення, значних пошкоджень завдано офісним приміщенням, знищені вся продукція та обладнання складу. Попередньо позивач оцінює завдані збитки більше ніж на 4 млрд гривень. Незупинення виконання рішення від 31.07.2025 № 370-р зупинить діяльність позивача та призведе до неможливості відновлення прав та законних інтересів після задоволення позову про визнання недійним Рішення від 31.07.2025 № 370-р.

Враховуючи викладене, заявник вважає, що існують обґрунтовані підстави для застосування заходів забезпечення позову, передбачені статтями 136-137 Господарського процесуального кодексу України, шляхом зупинення виконання рішення Антимонопольного комітету України від 23 жовтня 2025 року № 697-р «Про визнання рішення Антимонопольного комітету України від 31 липня 2025 року № 370-р таким, дія якого не зупиняється» до моменту набрання законної сили рішення господарського суду у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2025 у справі № 910/14446/25 заяву Спільного Українсько-Естонського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" про забезпечення позову задоволено частково. Зупинено дію рішення Антимонопольного комітету України від 23 жовтня 2025 року №697-р "Про визнання рішення Антимонопольного комітету України від 31 липня 2025 року № 370-р таким, дія якого не зупиняється" в частині негайного стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" штрафу у розмірі 2 432 403 190,00 грн.

Задовольняючи заяву Спільного Українсько-Естонського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" про забезпечення позову в частині зупинення дії рішення Антимонопольного комітету України № 697-р від 23.10.2025 «Про визнання рішення Антимонопольного комітету України від 31 липня 2025 року № 370-р таким, дія якого не зупиняється» в частині негайного стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД", суд першої інстанції виходив з того, що в оскаржуваному рішенні Антимонопольного комітету України від 23.10.2025 № 697-р "Про визнання рішення Антимонопольного комітету України від 31 липня 2025 року № 370-р таким, дія якого не зупиняється" механізмом захисту суспільного інтересу, на думку відповідача, є виконання рішення про накладення штрафних санкцій з метою (1) покарання суб`єкта господарювання, (2) стимулювання до припинення порушень, (3) запобігання порушенням у майбутньому. Однак питання наявності порушення є предметом судового розгляду у справі № 910/1233/25, розгляд якої триває. У випадку встановлення судом у справі № 910/1233/25 відсутності в діях ТОВ "Оптіма-Фарм ЛТД" ознак порушення, з одночасним фактичним виконанням рішення про накладення штрафу на підставі рішення від 23.10.2025 № 697-р, ймовірність чого існує та є об`єктивно можливою, захист прав позивача буде неефективним та об`єктивно утрудненим, зважаючи на той фінансовий тягар, який товариство має понести до перегляду рішення Антимонопольного комітету України судом. У разі не вжиття заходів до забезпечення позову у вигляді зупинення дії рішення № 697-р в частині негайного стягнення з ТОВ "Оптіма-Фарм ЛТД" штрафу до здійснення судового контролю правомірності рішення, втручання в права позивача буде очевидно свавільним, а відмова у забезпеченні позову унеможливить ефективний захист його прав та інтересів.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення заяви Спільного Українсько-Естонського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" про забезпечення позову та зупинення дії рішення АМК № 697-р "Про визнання рішення № 370-р таким, дія якого не зупиняється" в частині не зупинення виконання рішення № 370-р про стягнення штрафу з ТОВ "Оптіма-Фарм ЛТД".

При вжитті заходів забезпечення позову судом враховано ризик настання несприятливих наслідків для Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД", яке забезпечує доставку лікарських засобів до аптечних закладів, до закладів охорони здоров`я всіх форм власності, в тому числі у військові шпиталі та здійснює імпорт лікарських засобів, тому товариство віднесено до критично важливих підприємств для функціонування та діяльності економіки.

Також судом враховано влучання у чотири склади позивача в результаті збройної агресії росії, що спричинило пошкодження та/або знищення майна позивача, та вплинуло на його господарську діяльність, а тому не застосування заходів забезпечення позову може призвести до ще більш суттєвого погіршення становища позивача, що в кінцевому випадку, у разі залишення судом в силі рішення АМКУ, призведе до порушення гарантій прав позивача, передбачених статтями 61, 62 Конституції України.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) виключено; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) виключено; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, суд має право вжити заходи забезпечення позову, передбачені у частині першій статті 137 Господарського процесуального кодексу України, та інші заходи у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Колегія суддів зазначає, що правові висновки щодо застосування статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України у контексті мети, підстав та сутності забезпечення позову є послідовними і сталими, викладені, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22, у постановах Верховного Суду від 08.07.2024 у справі № 910/1686/24, від 26.08.2024 у справі № 922/1454/24, від 11.02.2026 у справі № 344/13201/23 тощо.

У постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 Велика Палата Верховного Суду констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на позивача та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову судам слід враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2026 у справі № 344/13201/23).

Відповідно до частини першої статті 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (Закон №2210-III) за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про: визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; зобов`язання органу влади, органу місцевого самоврядування, органу адміністративно-господарського управління та контролю скасувати або змінити прийняте ним рішення чи розірвати угоди, визнані антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю; визнання суб`єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку; примусовий поділ суб`єкта господарювання, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку; накладення штрафу; блокування цінних паперів; усунення наслідків порушень законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема усунення чи пом`якшення негативного впливу узгоджених дій, концентрації суб`єктів господарювання на конкуренцію; скасування дозволу на узгоджені дії у разі вчинення дій, заборонених згідно із статтею 19 цього Закону; закриття провадження у справі.

Згідно з частиною четвертою статті 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції» з метою захисту суспільних інтересів чи відвернення негативних або непоправних наслідків для суб`єктів господарювання органи Антимонопольного комітету України приймають рішення про визнання рішення, прийнятого відповідно до частини першої цієї статті, таким, дія якого не зупиняється у зв`язку з: порушенням господарським судом провадження у справі про визнання його недійсним; переглядом відповідного рішення (постанови) господарського суду. Рішення органу Антимонопольного комітету України, передбачене цією частиною, може бути прийняте за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи органів Антимонопольного комітету України. Таке рішення може прийматись як перед поданням відповідної заяви до господарського суду, так і після подання такої заяви, якщо господарським судом не зупинено дію рішення органу Антимонопольного комітету України, що оскаржується.

Відповідно до частин другої, третьої статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов`язковими до виконання. Рішення та розпорядження органу Антимонопольного комітету України набирають чинності з дня їх прийняття. Особа, на яку накладено штраф рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу. Встановлені у рішенні органу Антимонопольного комітету України зобов`язання, передбачені статтею 48 цього Закону, підлягають виконанню у двомісячний строк з дня одержання рішення органу Антимонопольного комітету України, якщо інше не передбачено законом або цим рішенням. Строки, передбачені абзацом першим цієї частини, зупиняються на час розгляду судом справи про оскарження рішення органу Антимонопольного комітету України у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, а також на час проведення перевірки чи перегляду рішення у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органом Антимонопольного комітету України. Нарахування пені припиняється з дня сплати штрафу, накладеного рішенням органу Антимонопольного комітету України.

Згідно з частинами восьмою, дев`ятою статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у разі якщо протягом строку, встановленого абзацом першим частини третьої цієї статті, рішення органу Антимонопольного комітету України не виконується, Голова Антимонопольного комітету України, голова територіального відділення Антимонопольного комітету України видає наказ про примусове виконання рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого за результатами розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у тому числі про стягнення штрафу. Наказ Голови Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України про примусове виконання рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого за результатами розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у тому числі про стягнення штрафу, є виконавчим документом, який пред`являється до органів державної виконавчої служби для примусового виконання в порядку, визначеному законом.

Відповідно до частин першої, третьої статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» заявник, відповідач, третя особа мають право повністю або частково оскаржити рішення, розпорядження органу Антимонопольного комітету України, передбачені статтями 36 і 48 цього Закону, до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення, розпорядження. Зазначений строк не підлягає поновленню. Прийняття господарським судом до розгляду заяви про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України не зупиняє його виконання, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

У частині четвертій статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» зазначено, що порушення господарським судом провадження у справі про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого згідно з частиною першою статті 48 цього Закону, а також перегляд за заявою сторони відповідного рішення (постанови) господарського суду зупиняє виконання зазначеного рішення органу Антимонопольного комітету України на час розгляду цієї справи чи перегляду відповідного рішення (постанови) господарського суду, якщо органом Антимонопольного комітету України відповідно до частини третьої статті 48 цього Закону чи господарським судом не визначено інше.

Згідно з частиною п`ятою статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» незалежно від положень частини четвертої цієї статті, у разі наявності достатніх підстав, господарський суд може зупинити дію рішення органу Антимонопольного комітету України.

З наведених норм права вбачається, що певні рішення Антимонопольного комітету України, визначені частиною першою статті 48 Закону України «Про захист економічної конкренції», зокрема, про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, визнання суб`єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, встановлюють певні обставини та не зобов`язують суб`єктів вчиняти подальші дії на їх виконання. Натомість інші рішення Антимонопольного комітету України, визначені частиною першою статті 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції», зокрема, про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зобов`язання органу влади чи місцевого самоврядування скасувати або змінити прийняті ними рішення чи розірвати угоди, про примусовий поділ суб`єкта господарювання, накладення штрафу, блокування цінних паперів, усунення наслідків порушень законодавства про захист економічної конкуренції, зобов`язують суб`єктів вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення на виконання цих рішень.

Враховуючи це, наведені норми статей 48, 56, 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» розмежовують поняття 1) зупинення дії та 2) зупинення виконання рішень органів Антимонопольного комітету України. Зупинення дії рішення Антимонопольного комітету України полягає в тому, що таке рішення або його частина не діють протягом часу їх зупинення, відповідно, не створюють наслідків для зазначених у них суб`єктів, у тому числі щодо їх виконання. У свою чергу, зупинення виконання рішення Антимонопольного комітету України не зупиняє його дію, проте зупиняє виконання зазначеними в ньому суб`єктами зобов`язань, покладених на них цим рішенням.

При цьому, наведені норми статей 48, 56, 60 Закону України «про захист економічної конкуренції» передбачають такий механізм. За загальним правилом прийняття господарським судом до розгляду заяви про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України не зупиняє його виконання.

Проте, якщо рішення Антимонопольного комітету України прийняте згідно з частиною першою статті 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції», порушення судом провадження у справі про визнання його недійсним зупиняє виконання такого рішення на час розгляду цієї справи чи перегляду відповідного судового рішення (постанови) та не вимагає окремого рішення суду для цього.

Разом із тим, з метою захисту суспільних інтересів чи відвернення негативних або непоправних наслідків для суб`єктів господарювання Антимонопольного комітету України може прийняти рішення про визнання свого рішення, таким, дія якого не зупиняється у зв`язку з порушенням господарським судом провадження у справі про визнання його недійсним або переглядом відповідного судового рішення (постанови), за умови якщо судом раніше не було зупинено дію такого рішення Антимонопольного комітету України.

Таке рішення Антимонопольного комітету України про визнання свого рішення таким, дія якого не зупиняється, в силу частини четвертої статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» має наслідком також незупинення виконання цього рішення. При цьому, незалежно від прийняття Антимонопольним комітетом України такого рішення, у разі наявності достатніх підстав, господарський суд може зупинити дію рішення органу Антимонопольного комітету України.

Оскільки зупинення дії рішення Антимонопольного комітету України включає в себе зупинення його виконання, господарський суд в залежності від обставин справи може прийняти рішення як про зупинення дії, так і про зупинення виконання такого рішення повністю або в частині.

За обставинами цієї справи звернення позивача із заявою про забезпечення позову було обумовлено тим, що Антимонопольним комітетом України прийнято рішення № 697-р, відповідно до якого дія рішення № 370-р не зупиняється у зв`язку з порушенням господарським судом провадження у справі про визнання його недійсним.

У постанові від 26.03.2026 у справі № 910/14711/25 Верховний Суд висновує, що поняття «зупинення дії рішення АМК» та «зупинення виконання рішення АМК» не є тотожними поняттями, що обумовлюється правовою суттю та правовими наслідками, про що свідчить аналіз статей 48, 56, 60 Закону №2210-III.

Верховний Суд звертається до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 16.03.2026 у справі №910/11233/25, згідно з якими:

« 31. З наведених норм права вбачається, що певні рішення АМК, визначені частиною першою статті 48 Закону №2210-III, зокрема, про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, визнання суб`єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, встановлюють певні обставини та не зобов`язують суб`єктів вчиняти подальші дії на їх виконання. Натомість інші рішення АМК, визначені частиною першою статті 48 Закону №2210-III зокрема, про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зобов`язання органу влади чи місцевого самоврядування скасувати або змінити прийняті ними рішення чи розірвати угоди, про примусовий поділ суб`єкта господарювання, накладення штрафу, блокування цінних паперів, усунення наслідків порушень законодавства про захист економічної конкуренції, зобов`язують суб`єктів вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення на виконання цих рішень.

32. Враховуючи це, наведені норми статей 48, 56, 60 Закону №2210-III розмежовують поняття 1) зупинення дії та 2) зупинення виконання рішень органів АМК. Зупинення дії рішення АМК полягає в тому, що таке рішення або його частина не діють протягом часу їх зупинення, відповідно, не створюють наслідків для зазначених у них суб`єктів, у тому числі щодо їх виконання. У свою чергу, зупинення виконання рішення АМК не зупиняє його дію, проте зупиняє виконання зазначеними в ньому суб`єктами зобов`язань, покладених на них цим рішенням.

33. При цьому, наведені норми статей 48, 56, 60 Закону №2210-III передбачають такий механізм. За загальним правилом прийняття господарським судом до розгляду заяви про визнання недійсним рішення органу АМК не зупиняє його виконання.

Проте, якщо рішення АМК прийняте згідно з частиною першою статті 48 Закону №2210-III, порушення судом провадження у справі про визнання його недійсним зупиняє виконання такого рішення на час розгляду цієї справи чи перегляду відповідного судового рішення (постанови) та не вимагає окремого рішення суду для цього.

Разом із тим, з метою захисту суспільних інтересів чи відвернення негативних або непоправних наслідків для суб`єктів господарювання АМК може прийняти рішення про визнання свого рішення, таким, дія якого не зупиняється у зв`язку з порушенням господарським судом провадження у справі про визнання його недійсним або переглядом відповідного судового рішення (постанови), за умови якщо судом раніше не було зупинено дію такого рішення АМК.

Таке рішення АМК про визнання свого рішення таким, дія якого не зупиняється, в силу частини четвертої статті 60 має наслідком також незупинення виконання цього рішення. При цьому, незалежно від прийняття АМК такого рішення, у разі наявності достатніх підстав, господарський суд може зупинити дію рішення органу АМК.

Оскільки зупинення дії рішення АМК включає в себе зупинення його виконання, господарський суд в залежності від обставин справи може прийняти рішення як про зупинення дії, так і про зупинення виконання такого рішення повністю або в частині».

Верховний Суд у постанові від 26.03.2026 у справі № 910/14711/25 виснував, що «аналіз статей 48, 56, 60 Закону №2210-III та правових висновків Верховного Суду щодо їх застосування, надає Верховному Суду можливість виснувати, що виконання рішення АМК, прийнятого, зокрема, згідно з частиною першою статті 48 Закону №2210-III, зупиняється у разі порушення судом провадження у справі про визнання таких рішень недійсними. Водночас, АМК має право, а відтак має повноваження (з метою захисту суспільних інтересів чи відвернення негативних або непоправних наслідків для суб`єктів господарювання) прийняти мотивоване рішення про визнання рішення, яке прийняте, зокрема, згідно з частиною першою статті 48 Закону №2210-III, таким, дія якого не зупиняється у зв`язку з порушенням господарським судом провадження у справі про визнання його недійсним або перегляду відповідного рішення (постанови) господарського суду, і таке рішення АМК в силу частини четвертої статті 60 Закону №2210-III обумовлює незупинення виконання оскаржуваного рішення. В свою чергу, суд має право, тобто суд має повноваження зупинити дію саме оскаржуваного рішення АМК, зокрема, передбаченого частиною першою статті 48 Закону №2210-III, (незалежно від прийняття АМК рішення про незупинення його дії) у разі наявності достатніх підстав.

Отже, оскільки зупинення дії рішення АМК, прийнятого, зокрема, відповідно до частини першої статті 48 Закону №2210-III, зупиняє саме його юридичну силу на час розгляду справи чи перегляду відповідного рішення (постанови) господарського суду, що відповідно унеможливлює його використання як підстави для виконання, а тому має наслідком зупинення його виконання, господарський суд в залежності від обставин справи за наявності достатніх підстав має право прийняти рішення про зупинення дії рішення АМК, прийнятого відповідно до частини першої статті 48 Закону №2210-III (повністю або частини), що і матиме наслідком зупинення виконання рішення АМК, прийнятого відповідно до частини першої статті 48 Закону №2210-III, що оскаржується суб`єктом господарювання у справі про визнання недійсними саме цих рішень АМК.

За наведеного, Верховний Суд зазначає, що всі питання, пов`язані з зупиненням дії рішення АМК, прийнятого згідно з частиною першою статті 48 Закону №2210-III, мають вирішуватися господарським судом, який розглядає справу про визнання рішення АМК, прийнятого, зокрема, відповідно до частини першої статті 48 Закону №2210-III, недійсним.

Саме під час розгляду справи про визнання недійсним рішення АМК, прийнятого згідно з частиною першою статті 48 Закону №2210-III, господарський суд у разі подання позивачем заяви про зупинення його дії, має дослідити та надати оцінку: мотивам рішення АМК про незупинення дії рішення АМК; доводам позивача на обґрунтування його заяви про наявність достатніх підстав для зупинення дії рішення АМК, дослідити та оцінити надані сторонами докази на підтвердження їх мотивів та доводів, та прийняти обґрунтоване судове рішення.

При цьому, окреме зупинення судом дії або виконання рішення АМК про незупинення дії або зупинення виконання рішення АМК, прийнятого згідно з частиною першою статті 48 Закону №2210-III, нормами статей 48, 56, 60 Закону №2210-III не передбачено, адже норма частини четвертої статті 60 цього Закону передбачає, що АМК може прийняти рішення про незупинення дії рішення, яке прийняте відповідно до частини першої статті 48 Закону №2210-III, в той час як норма частини п`ятої цієї статті встановлює, що суд незалежно від прийняття АМК рішення про незупинення рішення АМК, має право зупинити дію рішення АМК, прийнятого згідно з частиною першою статті 48 Закону №2210-III, за наявності достатніх підстав.

Отже, зазначені норми статей 48, 60 Закону №2210-III регулюють відносини зупинення дії або виконання саме рішення АМК, прийнятого відповідно до частини першої статті 48 Закону №2210-III, а не рішення АМК про незупинення дії або виконання такого рішення АМК.

Верховний Суд враховує, що рішення АМК про незупинення дії рішення АМК, прийнятого, зокрема, згідно з частиною першою статті 48 Закону №2210-III, не створює самостійних наслідків для суб`єктів господарювання, не покладає на них ніяких зобов`язань, а лише «відновлює перебіг строків», передбачених абзацом першим частини третьої статті 56 Закону №2210-III (щодо сплати штрафу) та дію встановлених зобов`язань у рішеннях АМК, прийнятих відповідно до частини першої статті 48 Закону №2210-III.

В свою чергу, у разі наявності достатніх підстав і незалежно від прийняття АМК рішення про незупинення дії рішення АМК, прийнятого, зокрема, відповідно до частини першої статті 48 Закону №2210-III, суд має право зупинити дію цього рішення.

Оскільки наслідки для суб`єктів господарювання та зобов`язання з виконання виникають саме з рішення АМК, прийнятого відповідно до частини першої статті 48 Закону №2210-III, норми статей 48, 60 Закону №2210-III передбачають можливість зупинення дії лише цих рішень АМК, що і матиме наслідком зупинення виконання.».

Як встановлено судом, рішенням Антимонопольного комітету України від 31.07.2025 № 370-р, зокрема, визнано, що Спільне українсько-естонське підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД» вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50 та частиною третьою статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які полягають в одночасному або з інтервалом у декілька днів установленні протягом березня 2020 - грудня 2023 року однакових та/або подібних цін реалізації лікарських засобів, зокрема Спазмалгону, Евказоліну аква та інших, з урахуванням відсутності чітких та прозорих механізмів ціноутворення, при тому, що аналіз ситуації на ринку оптової реалізації лікарських засобів спростовує наявність об`єктивних причин для вчинення таких дій, які призвели до обмеження конкуренції на ринку оптової реалізації лікарських засобів.

Також цим рішенням Антимонопольного комітету України від 31.07.2025 № 370-р накладено, зокрема, на Спільне українсько-естонське підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД» штраф у розмірі 2 432 403 190,00 грн та зобов`язано Спільне українсько-естонське підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД» протягом одного року з дати отримання цього рішення один раз на шість місяців, не пізніше 25-го числа місяця, наступного за звітним, надавати на адресу Антимонопольного комітету України інформацію про ціни реалізації лікарських засобів Спазмалгон (таблетки № 20 виробництва компанії «Teva»), Евказолін аква (спрей назальний 1 мг/г по 10 г виробництва Акціонерного товариства «Фармак»), Біфрен® (капсули по 250 мг № 20 (10x2) виробництва компанії «Асіпо»), Нейроксон® (таблетки, вкриті плівковою оболонкою, по 500 мг №20 виробництва корпорації «Артеріум»), Мовіназа® - 20 мг (таблетки, вкриті оболонкою, кишковорозчинні, по 20 мг № 30 (10х3) виробництва Movi Health) у розрізі кожної дати здійснення операції зі збуту відповідного лікарського засобу, суб`єкта господарювання та обсягу придбаного ним товару за відповідною ціною. Інформацію надавати у форматі «.xls» (Microsoft Office Excel 2003) на електронному носієві (з накладенням електронного цифрового підпису) за формою, наведеною в додатку 12 до цього рішення.

Спільне українсько-естонське підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України про визнання недійсним та скасування рішення Антимонопольного комітету України № 370-р від 31.07.2025, у частині, що стосується ТОВ «Оптіма-Фарм, ЛТД». Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.09.2025 прийнято позовну заяву Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД» до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/11233/25.

23.10.2025 Антимонопольним комітетом України прийнято рішення № 697-р, яким рішення Антимонопольного комітету України від 31.07.2025 № 370-р визнано таким, дія якого не зупиняється у зв`язку з порушенням господарським судом провадження у справі про визнання його недійсним, переглядом відповідного рішення (постанови) господарського суду.

Рішення Антимонопольного комітету України від 23.10.2025 № 697-р мотивовано тим, що основним завданням Комітету відповідно до пункту 1 статті 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції, а абзацом четвертим статті 4 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» встановлено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.

Відповідно до пункту 23 рішення Антимонопольного комітету України від 23.10.2025 № 697-р, дії, зокрема, Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД», які полягали у встановленні протягом березня 2020 - грудня 2023 року однакових та/або подібних цін реалізації лікарських засобів, зокрема Спазмалгону, Евказоліну аква та інших, з урахуванням відсутності чітких та прозорих механізмів ціноутворення, при тому, що аналіз ситуації на ринку оптової реалізації лікарських засобів спростовує наявність об`єктивних причин для вчинення таких дій відповідачами, безпосередньо й негативно впливають на формування ціни лікарського засобу для кінцевих споживачів (закладів охорони здоров`я, населення), захист прав яких забезпечує Комітет відповідно до статей 3 та 4 Закону України «Про Антимонопольний комітет України».

Питання ціноутворення лікарських засобів становить питання інтересів національної безпеки, оскільки Указом Президента України від 05.02.2025 № 69/2025 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.02.2025 «Про подальшу реалізацію програм підтримки українців на основі гарантування економічної стійкості держави та посилення заходів очищення фінансової системи України» та Указом Президента України від 12.02.2025 № 82/2025 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12.02.2025 «Про додаткові заходи щодо забезпечення доступності лікарських засобів для українців».

За обставинами даної справи, звернення позивача із заявою про забезпечення позову було обумовлено тим, що Антимонопольним комітетом України прийнято рішення № 697-р, відповідно до якого дія рішення № 370-р не зупиняється у зв`язку з порушенням господарським судом провадження у справі про визнання його недійсним.

Суд виходить з того, що конкретний захід забезпечення має бути домірним позовній вимозі, заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, на забезпечення якого подана відповідна заява, і можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками, можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, відповідати дійсній меті звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, і особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, і такий захід має бути передбаченим частиною першою статті 137 Господарського процесуального кодексу України та/або інші заходи у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Ключовим питанням під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали є перевірка дотримання судом першої інстанції вимог статей 136-140 Господарського процесуального кодексу України в контексті застосованого виду забезпечення позову та наявності/відсутності підстав для його забезпечення. Підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 136 Господарського процесуального кодексу України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи досягається мета вжиття заходів забезпечення позову.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та з`ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Такий висновок узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22.

Згідно із Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятими Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Колегія суддів зазначає, що частина п`ята статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» є спеціальною нормою, яка застосовується до правових відносин, що регулюються цим Законом, і згідно з якою дія рішення Антимонопольного комітету України може бути зупинена господарським судом лише за наявності достатніх підстав. При цьому, право суду зупинити дію оскаржуваного рішення Антимонопольного комітету України за заявою, поданою суду відповідно до частини п`ятої статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» не може розглядатися як підстава для забезпечення позову в порядку приписів статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України.

За висновками суду апеляційної інстанції, зупинення дії рішення Антимонопольного комітету України від 23.10.2025 № 697-р призведе до продовження позивачем діяльності на противагу рішенню Антимонопольного комітету України від 31.07.2025 № 370-р, згідно з яким така діяльність визнана протиправною (здійснення антиконкурентних узгоджених дій), тобто заявник продовжуватиме здійснювати протиправну поведінку без будь-яких наслідків, що шкодить в цьому конкретному випадку суспільним інтересам, що несумісно із цілями забезпечення позову, які визначені Господарським процесуальним кодексом України.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність передбачених статтями 136, 137 Господарського процесуального кодексу України підстав для задоволення заяви про забезпечення позову в частині зупинення дії рішення Антимонопольного комітету України від 23.10.2025 № 697-р, а тому ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову підлягає скасуванню з мотивів, викладених у цій постанові.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами частини 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України).

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення зокрема є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 1 ст. 277 ГПК України).

У даній справі неправильне застосування місцевим господарським судом норм процесуального права призвело до прийняття незаконного судового рішення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування ухвали місцевого суду.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги при перевірці в апеляційному порядку знайшли своє підтвердження, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала місцевого господарського суду - скасуванню.

Судові витрати

Розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом даної апеляційної скарги, має бути здійснено, виходячи зі змісту норм статті 129 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи по суті згідно із загальними правилами вказаної статті.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 271, 275, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.11.2025 у справі № 910/14446/25 - задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.11.2025 у справі № 910/14446/25 - скасувати.

3. В задоволенні заяви Спільного Українсько-Естонського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД» про забезпечення позову (вх. № 07-19/12680/25) - відмовити.

4. Матеріали справи № 910/14446/25 направити до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 21.04.2026.

Головуючий суддя О.М. Сибіга

Судді С.О. Алданова

В.А. Корсак