ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року

м. Київ

cправа № 906/201/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Рогач Л. І. - головуюча, Краснов Є. В., Мачульський Г. М.,

за участю секретаря судового засідання - Салівонського С. П.,

представників учасників справи:

Офіс Генерального прокурора - Цимбалістий Т. О.,

відповідач - Билень Т. Я.,

третя особа - Діброва Л. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тригірський маєток"

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.12.2025

(судді Петухов М. Г., Бучинська Г. Б., Філіпова Т. Л.)

у справі за позовом заступника керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тригірський маєток",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Головне управління ДПС у Житомирській області,

про стягнення 6 619 219,27 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Заступник керівника Житомирської окружної прокуратури (далі - Прокурор) звернувся до Господарського суду Житомирської області в інтересах держави в особі Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області (далі - Сільрада) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тригірський маєток" (далі - ТОВ "Тригірський маєток", відповідач, скаржник) про стягнення 6 619 219,27 грн заборгованості з орендної плати.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з липня 2019 року по грудень 2023 року відповідач не в повному обсязі вносив орендну плату за договором оренди землі від 01.07.2019 № 80, у зв`язку із чим за останнім рахується заборгованість.

2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

2.1. Житомирська обласна державна адміністрація та ТОВ "Тригiрський маєток" 01.07.2019 уклали договір оренди землі № 80, за умовами якого:

- в оренду передається земельна ділянка, загальною площею 15,2400 га, в тому числі під відкритими розробками, шахтами, кар`єрами, торфорозробками та відповідними спорудами (пункт 2);

- нормативна грошова оцінка земельної дiлянки становить 37 519 931,06 грн, яка затверджена рішенням Житомирської районної ради від 21.12.2018 № 784 (пункт 4);

- орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі, розмір якої становить: 3% відсотки вiд нормативної грошової оцінки земельної дiлянки перший рік, а саме 1 125 597,93 грн на рік; 4% відсотки вiд нормативної грошової оцiнки земельної дiлянки другий рік, а саме 1 500 797,24 грн на рік; 5% відсотків вiд нормативної грошової оцiнки земельної дiлянки третій рік, а саме 1 875 996,55 грн на рік; 6% відсотків вiд нормативної грошової оцiнки земельної дiлянки четвертий рiк, а саме 2 251 195,86 грн на рiк; 7% відсотків вiд нормативної грошової оцiнки земельної дiлянки п`ятий рік, а саме 2 626 395,17 грн на рiк; 8% відсотків вiд нормативної грошової оцiнки земельної дiлянки шостий рiк а саме 3 001 594,48 грн на рiк; 9% відсотків вiд нормативної грошової оцiнки земельної дiлянки в подальшому, а саме 3 376 793,79 грн на рiк (пункт 8);

- обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації (пункт 9);

- орендна плата сплачується рівними частками орендарем земельної дiлянки за податковий перiод, який дорiвнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем (звітного) податкового місяця (пункт 10).

2.2. За період 2019- 2023 роки відповідач сплатив 3 288 274,03 грн з призначенням платежу "Орендна плата за землю з юридичних осіб".

2.3. На виконання вимог пункту 24 Розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України право комунальної власностi на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:1580 29.05.2024 зареєстровано за Сільрадою.

2.4. У квітні 2024 року ТОВ "Тригірський маєток" до ГУ ДПС Житомирської області подано уточнюючі податкові декларації з плати землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), якими відповідач зменшив плату за землю на суму 6 619 219,27 грн за період 2019- 2023 роки.

2.5. 15.05.2024 ТОВ "Тригірський маєток" до Головного управління ДПС у Житомирській області (далі - ГУ ДПС у Житомирській області, третя особа) та до Сільради направило письмове повідомлення щодо розміру орендної плати за договором оренди землі від 01.07.2019, згідно з яким за оренду земельної дiлянки орендна плата буде сплачуватися у розмірі, визначеному статтею 284.4 ПК України, а саме у розмірі 25% податку, обчисленого відповідно до статей 274 i 277 ПК України, що є значно меншим розміру, встановленого умовами договору.

2.6. 10.12.2024 ГУ ДПС у Житомирській області винесло податкове повідомлення-рішення № 04, яким повідомило відповідача про виявлені порушення пунктів 288.1, 288.4, 288.5 статті 288 ПК України та про збільшення суми грошового зобов`язання зі сплати орендної плати на 8 274 024,09 грн, з яких 6 619 219,27 грн - орендна плата та 1 654 804,82 грн - штрафні санкції.

2.7. За інформацією ГУ ДПС у Житомирській області від 26.12.2024 при здійсненні контролю за повнотою оподаткування платників податків, які перебувають на обліку в ГУ ДПС, встановлено, що ТОВ "Тригірський маєток" безпідставно подано (16.04.2024) уточнюючі декларації з плати за землю (у частині орендної плати з юридичних осіб) за періоди липень 2019 року-грудень 2023 року (помісячно), в результаті чого зменшено зобов`язання на загальну суму 6 619 219,27 грн.

2.8. Прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Сільради про стягнення з ТОВ "Тригірський маєток" заборгованості зі сплати орендної плати за договором оренди землі від 01.07.2019 № 80 у розмірі 6619219,27 грн, яка виникла за період з липня 2019 року по рудень 2023 року.

3. Короткий зміст судових рішень

3.1. Господарський суд Житомирської області рішенням від 29.09.2025 у задоволенні позову відмовив.

3.2. Мотивував тим, що відповідач має право на податкову пільгу на підставі пункту 284.4 статті 284 Податкового кодексу України (далі - ПК України) і відповідно до пункту 30.3 статті 30 ПК України платник податків має право користуватися податковою пільгою з моменту виникнення підстав для її застосування. Прокурор не довів розмір заборгованості, а обмежився інформацією податкового органу, і не врахував платежі, які були здійснені відповідачем у рахунок погашення нарахованої орендної плати. Тому суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

3.3. Північно-західний апеляційний господарський суд постановою від 11.12.2025 рішення Господарського суду Житомирської області від 29.09.2025 скасував та ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив частково; стягнув з ТОВ "Тригірський маєток" 4 747 244,68 грн заборгованості з орендної плати, а в стягненні 1 871 974,59 грн заборгованості з орендної плати відмовив.

3.4. Мотивував тим, що відповідач, укладаючи договір оренди, при наявній законодавчо встановленій пільзі щодо орендної плати нею не скористався, взяв на себе зобов`язання зі сплати орендної плати, а в подальшому почав в односторонньому порядку зменшувати розмір орендної плати із посиланням на пункт 284.4 статті 284 ПК України, чим фактично допустив односторонню відмову від взятого на себе зобов`язання.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування

4.1. ТОВ "Тригірський маєток" подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.12.2025, в якій (з урахуванням уточнень до касаційної скарги) просило її скасувати, а рішення Господарського суду Житомирської області від 29.09.2025 залишити без змін.

4.2. Скаржник звернувся до Верховного Суду з підстав, визначених у частині другій статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у випадку, передбаченому пунктом 1 цієї частини статті.

4.3. Обґрунтовуючи наявність випадку касаційного оскарження судового рішення, визначеного пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник вказує, що суд апеляційної інстанції фактично ототожнив правовий режим орендної плати із загальними положеннями і не застосував норми ПК України (зокрема положення щодо плати за землю та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності) та ухвалив судове рішення без урахування правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16.09.2024 у справі № 911/1583/23, від 02.09.2025 у справі № 925/1280/21, від 18.02.2025 у справі № 911/1584/23, від 09.02.2022 у справі № 904/4748/20, від 10.04.2019 у справі № 904/3714/18, від 16.07.2019 у справі № 904/3720/18, від 08.08.2019 у справі № 904/3706/18, від 27.08.2019 у справі № 904/3718/18, від 11.09.2019 у справі № 904/5638/18, від 18.09.2019 у справі № 904/3712/18, від 24.09.2019 у справі № 904/5636/18, від 15.10.2019 у справі № 904/5630/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5639/18, від 29.10.2019 у справі № 904/5628/18 щодо застосування пункту 284.4 статті 284 ПК України.

4.4. Скаржник зазначає, що використання ним орендованої земельної ділянки для видобування корисних копалин надає йому право на визначення розміру орендної плати відповідно до пункту 284.4 статті 284 ПК України.

4.5. Посилається на те, що позивач не надав суду доказів ціни позову, тоді як розрахунок заборгованості побудований лише на результатах перевірки ГУ ДПС у Житомирській області.

4.6. Зазначає також про формальне відхилення судом апеляційної інстанції доводів та доказів відповідача без належної мотивації та про не надання оцінки аргументам щодо спеціального режиму оподаткування.

5. Позиції інших учасників справи

5.1. Прокурор та третя особа у відзивах на касаційну скаргу проти її задоволення заперечують і просять залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції - без змін.

5.2. Позивач правом на надання відзиву не скористався.

6. Позиція Верховного Суду

6.1. Заслухавши суддю-доповідачку, представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає таке.

6.2. Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів" від 23.11.2018 (набрав чинності з 01.01.2019) внесено зміни, в тому числі, до пункту 284.4 статті 288 ПК України, яким встановлено, що плата за землю за земельні ділянки, надані гірничодобувним підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, справляється у розмірі 25 відсотків податку, обчисленого відповідно до статей 274 і 277 цього Кодексу.

6.3. При внесенні змін до пункту 284.4 статті 284 ПК України законодавець застосував саме загальне поняття "плата за землю", яке включає як земельний податок, так і орендну плату за земельні ділянки державної та комунальної власності.

6.4. Пункт 284.4 статті 284 ПК України визначає суб`єктний склад осіб, щодо яких ця норма права може бути застосована, а саме - гірничодобувні підприємства.

6.5. Суди попередніх інстанцій встановили, що відповідач має право на податкову пільгу, яка передбачена пунктом 284.4 статті 284 ПК України, оскільки є гірничодобувним підприємством, що здійснює видобування незмінних та порушених вивітрюванням кристалічних порід (габро-норитів, габро-монцонітів та гранодіоритів), придатних для виготовлення щебеню будівельного, а також для виготовлення каменю бутового, відсіви від подрібнення кристалічних порід придатні для благоустрою, рекультивації та планування на підставі: Спеціального дозволу на користування надрами від 14.12.2012 № 5678 та Акту про надання гірничого відводу, а земельна ділянка за договором від 01.07.2019 надана відповідачу під відкритими розробками, шахтами, кар`єрами, торфорозробками та відповідними спорудами для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані з користуванням надрами.

6.6. Разом з тим, умови договору від 01.07.2019, які стосуються платежів орендаря за земельну ділянку, викладені без урахування пункту 284.4 статті 284 ПК України.

6.7. Застосування пункту 284.4 статті 284 ПК України є імперативною нормою, тому у випадку, якщо сторони при укладенні договору від 01.07.2019 не відобразили у договорі умов того, що обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням пункту 284.4 статті 284 ПК України (за наявності для цього підстав), такі обставини не спростовують наявності в орендаря права на застосування пункту 284.4 статті 284 ПК України до спірних правовідносин. Відповідну правову позицію було викладено у постанові Верховного Суду від 16.09.2024 у справі № 911/1583/23 (пункт 4.29).

6.8. При цьому, колегія суддів у справі № 911/1583/23 взяла до уваги у сукупності положення законодавства про те, що платник податків вправі використовувати податкову пільгу з моменту виникнення відповідних підстав для її застосування і протягом усього строку її дії (пункт 30.3 статті 30 ПК України). Водночас у випадку, якщо суд за обставинами кожної конкретної справи встановить відсутність правових підстав для застосування пункту 284.4 статті 284 ПК України, орендодавець не позбавлений права у судовому порядку стягнути орендну плату за умовами договору, тобто без застосування зменшеного відсоткового податку, обчисленого відповідно до статей 274 і 277 ПК України (пункт 4.30 згаданої постанови).

6.9. У справі № 906/179/22 Верховний Суд вирішував питання наявності підстав для внесення змін у договір оренди землі за рішенням суду, проте не робив висновків щодо наявності або відсутності у гірничодобувного підприємства підстав на користування відповідною податковою пільгою згідно законодавства за умови, що договір оренди землі укладений після набрання чинності змін до ПК України і про таку пільгу у договорі не зазначено. Тобто, Верховний Суд не висловлювався щодо заборони або неможливості застосування гірничодобувним підприємством самостійно законодавчо встановленої пільги.

6.10. Разом з тим, колегія суддів бере до уваги у сукупності положення законодавства про те, що платник податків вправі використовувати податкову пільгу з моменту виникнення відповідних підстав для її застосування і протягом усього строку її дії (пункт 30.3 статті 30 ПК України). Тобто, законодавство наділяє платника податків правом використовувати певну податкову пільгу (за умови наявності законодавчо встановлених підстав) з моменту виникнення відповідних підстав для її застосування і протягом усього строку її дії.

6.11. Пунктом 30.4 статті 30 ПК України визначено, що платник податків вправі відмовитися від використання податкової пільги (крім податкових пільг з податку на додану вартість) чи зупинити її використання на один або декілька податкових періодів, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Податкові пільги, не використані платником податків, не можуть бути перенесені на інші податкові періоди, зараховані в рахунок майбутніх платежів з податків та зборів або відшкодовані з бюджету.

6.12. Суми податку та збору, не сплачені суб`єктом господарювання до бюджету у зв`язку з отриманням податкових пільг, обліковуються таким суб`єктом - платником податків. Облік зазначених коштів ведеться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (пункт 30.6 статті 30 ПК України).

6.13. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 № 1233 затверджено Порядок обліку сум податків та зборів, не сплачених суб`єктом господарювання до бюджету у зв`язку з отриманням податкових пільг" (далі - Порядок № 1233).

6.14. Пунктом 1 Порядку № 1233 визначено, що цей Порядок є обов`язковим для виконання суб`єктами господарювання, які відповідно до Податкового кодексу України не сплачують податки та збори до бюджету у зв`язку з отриманням податкових пільг.

6.15. Суб`єкт господарювання, що не сплачує податки та збори у зв`язку з отриманням податкових пільг, веде облік сум таких пільг та відображає інформацію про суми податкових пільг у податковій звітності, що подається контролюючому органу у строки, встановлені Податковим кодексом України (пункт 2 Порядку № 1233).

6.16. У пункті 3 Порядку № 1233 зазначено, які дані має містити інформація про суми податкових пільг у податковій звітності.

6.17. Таким чином, платник податків має право використовувати податкову пільгу (пункт 30.3 статті 30 ПК України), разом з тим, він вправі і відмовитися (крім податкових пільг з податку на додану вартість) від використання такої пільги (пункт 30.4 статті 30 ПК України). Реалізація права на використання пільги в такому разі не пов`язана із внесенням змін у діючий договір.

6.18. Проте такі несплачені податки у зв`язку із отриманням податкових пільг обліковуються згідно Порядку № 1233, яким передбачено, що суб`єкт господарювання, що не сплачує податки та збори у зв`язку з отриманням податкових пільг, веде облік сум таких пільг та відображає інформацію про суми податкових пільг у податковій звітності, що подається контролюючому органу у строки, встановлені Податковим кодексом України (пункт 2 Порядку № 1233). Тобто, законодавство встановило умову щодо обов`язкового відображення суб`єктом господарювання у податковій звітності інформації про суми податкових пільг у разі їх застосування.

6.19. Неодноразово Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ГПК України, втрачає сенс (постанови від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19, від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21).

6.20. Суди під час розгляду справи не встановили, що відповідачем надано до матеріалів справи докази, які б свідчили про використання ним у спірний період податкової пільги, встановленої пунктом 284.4 статті 284 ПК України, відображеної у порядку, встановленому чинним законодавством України.

6.21. Надані відповідачем розрахунки та уточнюючі декларації вказують на перенесення ним податкової пільги, не використаної протягом певного періоду, на інший податковий період, що заборонено податковим законодавством.

6.22. З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, проте з урахуванням обґрунтування, наведеного у цій постанові.

6.23. Скаржник у касаційній скарзі посилається на ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення без урахування висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 09.02.2022 у справі № 904/4748/20, від 10.04.2019 у справі № 904/3714/18, від 16.07.2019 у справі № 904/3720/18, від 08.08.2019 у справі № 904/3706/18, від 27.08.2019 у справі № 904/3718/18, від 11.09.2019 у справі № 904/5638/18, від 18.09.2019 у справі № 904/3712/18, від 24.09.2019 у справі № 904/5636/18, від 15.10.2019 у справі № 904/5630/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5639/18, від 29.10.2019 у справі № 904/5628/18 щодо застосування пункту 284.4 статті 284 ПК України.

6.24. У наведених постановах Верховний Суд сформулював правову позицію щодо імперативності положень ПК України при визначенні розміру орендної плати та щодо внесення змін в такому разі до договору оренди землі. У цій справі колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками щодо імперативності положень ПК України при застосуванні пільг із плати за землю за діючим договором оренди. Проте, за встановлених обставин справи та законодавчої заборони перенесення використання податкової пільги у інші податкові періоди, доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду про задоволення позову.

6.25. Верховний Суд у постанові від 02.09.2025 у справі № 925/1280/21, на яку скаржник також посилається у касаційній скарзі, вирішував спір, пов`язаний з наявністю чи відсутністю правових підстав для стягнення з відповідача коштів за користування земельними ділянками комунальної власності після припинення договору оренди земельних ділянок від 19.06.2007. Тож норми права, застосовані Верховним Судом (стаття 1212 ЦК України) не могли бути застосовані судом у цій справі, а справа № 925/1280/21 також не є релевантною до правовідносин, які склалися в межах справи, що розглядається.

6.26. Щодо висновків Верховного Суду про застосування пункту 284.4 статті 284 ПК України, викладених у постановах від 16.09.2024 у справі № 911/1583/23, від 18.02.2025 у справі № 911/1584/23, про які також зазначив скаржник у касаційній скарзі, то у наведених справах Верховний Суд вказав, що застосування пункту 284.4 статті 284 ПК України є імперативною нормою, тому у випадку, коли сторони не внесли відповідні зміни до договору, такі обставини не спростовують необхідності застосування пункту 284.4 статті 284 ПК України до спірних правовідносин, за наявності за встановленими обставинами цієї справи відповідних правових підстав. Верховний Суд також виснував, що платник податків вправі використовувати податкову пільгу з моменту виникнення відповідних підстав для її застосування і протягом усього строку її дії (пункт 30.3 статті 30 ПК України), що не у повній мірі було враховано апеляційним судом під час розгляду справи. Тому в цій частині доводи скаржника є обґрунтованими. Разом з тим, у наведених скаржником справах не застосовувалися норми права, які підлягають застосуванню у зв`язку із встановленням обставин не використання суб`єктом господарювання податкової пільги, оскільки у цих справах такі обставини не встановлювалися.

6.27. Скаржник у касаційній скарзі також зазначає про формальне відхилення судом апеляційної інстанції доводів та доказів відповідача без належної мотивації та про не надання оцінки аргументам щодо спеціального режиму оподаткування.

6.28. Колегія суддів з цього приводу зазначає, що, з огляду на зміст постанови суду касаційної інстанції у цій справі, відсутні підстави вважати, що апеляційний суд не надав оцінки обґрунтованим аргументам відповідача та формально відхилив його доводи та докази.

7. Висновки Верховного Суду

7.1. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

7.2. Згідно із частиною першою статті 311 ГПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

7.3. За наведених обставин колегія суддів, виходячи з наданих процесуальним законом повноважень, вважає за необхідне змінити оскаржуване судове рішення апеляційного господарського суду у цій справі, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а в решті судове рішення залишити без змін. З цих підстав касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

8. Судові витрати

8.1. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку, передбаченому статтею 129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тригірський маєток" задовольнити частково.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.12.2025 у справі № 906/201/25 змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а в решті - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Л. Рогач

Судді Є. Краснов

Г. Мачульський