ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року

м. Київ

cправа № 922/2998/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Багай Н. О. - головуючої, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Руда Г. В.,

за участю представників:

позивача - не з`явилися,

відповідача - Галкіної Я. Г. (адвоката),

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РВЗ Україна"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 21.01.2026 (колегія суддів: Тихий П. В. - головуючий, Плахов О. В., Шутенко І. А.) та рішення Господарського суду Харківської області від 06.11.2025 (суддя Бурлакова А. М.) у справі

за первісним позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Приміська пасажирська компанія" Акціонерного товариства "Укрзалізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "РВЗ Україна"

про зобов`язання повернути рухоме майно та стягнення 766 080,00 грн,

та зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РВЗ Україна"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Приміська пасажирська компанія" Акціонерного товариства "Укрзалізниця"

про стягнення 2 834 019,83 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Приміська пасажирська компанія" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" (далі - АТ "Укрзалізниця") звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "РВЗ Україна" (далі - ТОВ "РВЗ Україна"), в якій просило:

- зобов`язати ТОВ "РВЗ Україна" повернути АТ "Укрзалізниця" рухоме майно: 6 штук моторних колісних пар серії ДР-1 № 12913-9911, № 1125-73411, № 4849-9990, № 2994-51255, № 1763-51658, № 2180-51745 із редуктором дизель-поїзда ДР1А, переданих для здійснення ремонту за актом приймання-передачі від 30.12.2018 відповідно до договору від 30.12.2018 № ПЗ/НРП-181959/НЮ про надання послуг із поточного ремонту лінійного обладнання (далі - договір про надання послуг);

- стягнути з ТОВ "РВЗ Україна" на користь АТ "Укрзалізниця" штраф відповідно до пункту 8.3 договору про надання послуг у розмірі 766 080,00 грн і понесені судові витрати в сумі 11 013,44 грн.

1.2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ "Укрзалізниця" зазначало, що ТОВ "РВЗ Україна" у строк, установлений договором про надання послуг та додатковою угодою № 1 до цього договору (до 30.06.2019), фактично не виконало в повному обсязі свої зобов`язання з ремонту переданого рухомого майна (6 штук колісних пар), добровільно відмовилося повернути АТ "Укрзалізниця" це рухоме майно та сплатити штраф у розмірі 766 080,00 грн за невиконання поточного ремонту рухомого майна у строк, установлений договором про надання послуг.

1.3. 17.09.2025 до Господарського суду Харківської області звернулося ТОВ "РВЗ Україна" до АТ "Укрзалізниця" із зустрічним позовом про стягнення з АТ "Укрзалізниця" 2 834 019,83 грн, із яких: 2 679 342,41 грн - вартість фактично наданих послуг за договором про надання послуг та 154 677,42 грн - витрати за зберігання рухомого майна - 6 штук моторних колісних пар серії ДР-1 № 12913-9911, № 1125-73411, № 4849-9990, № 2994-51255, № 1763-51658, № 2180-51745 із редуктором дизель-поїзда ДР1А, переданого для здійснення ремонту за актом приймання-передачі від 30.12.2018 відповідно до договору про надання послуг, та комплектуючих.

1.4. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ "РВЗ Україна" зазначало, що на виконання договору про надання послуг придбало запасні частини для ремонту рухомого майна та виконало роботи з дефектування рухомого майна. Тому, на думку ТОВ "РВЗ Україна", воно має право на отримання вартості фактично наданих послуг із поточного ремонту лінійного обладнання АТ "Укрзалізниця" за договором про надання послуг у розмірі 2 679 342,41 грн. ТОВ "РВЗ Україна" також посилалося на те, що через відсутність можливості зберігати рухоме майно АТ "Укрзалізниця" уклало договір зберігання нерухомого майна, тому понесло додаткові витрати на зберігання цього рухомого майна в розмірі 154 677,42 грн.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду Харківської області від 06.11.2025, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 21.01.2026 у справі № 922/2998/25, первісний позов АТ "Укрзалізниця" задоволено.

Зобов`язано ТОВ "РВЗ Україна" повернути АТ "Укрзалізниця" рухоме майно: 6 штук моторних колісних пар серії ДР-1 № 12913-9911, № 1125-73411, № 4849-9990, № 2994-51255, № 1763-51658, № 2180-51745 із редуктором дизель-поїзда ДР1А, переданих для здійснення ремонту за актом приймання-передачі від 30.12.2018 за договором про надання послуг.

Вирішено стягнути з ТОВ "РВЗ Україна" на користь АТ "Укрзалізниця" штраф відповідно до пункту 8.3 договору про надання послуг у розмірі 766 080,00 грн та 11 013,44 грн судового збору.

У задоволенні зустрічного позову ТОВ "РВЗ Україна" відмовлено повністю.

2.2. Суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення в цій справі, виходив із того, що у строк, установлений договором про надання послуг і додатковою угодою № 1 до цього договору, а саме до 30.06.2019, виконавець (ТОВ "РВЗ Україна") фактично не виконав у повному обсязі свої зобов`язання щодо надання послуг із ремонту переданих 6 штук моторних колісних пар серії ДР-1 № 12913-9911, № 1125-73411, № 4849-9990, № 2994-51255, № 1763-51658, № 2180-51745 і до цього моменту не повернув замовнику (АТ "Укрзалізниця") це майно.

Суд першої інстанції встановив, що АТ "Укрзалізниця" направило ТОВ "РВЗ Україна" лист від 24.06.2019 № НЗТ-4/438 про розірвання договору про надання послуг в односторонньому порядку за 6 календарних днів до закінчення строку дії договору, а не за 10 календарних днів, як це передбачено пунктом 7.2.1 договору. Тому господарський суд, ураховуючи те, що строк дії договору про надання послуг закінчувався 30.06.2019, дійшов висновку, що договір про надання послуг є таким, що припинив свою дію 30.06.2019 у зв`язку із закінченням строку його дії.

Як зазначив суд першої інстанції, ТОВ "РВЗ Україна" посилалося на те, що актом огляду обладнання від 16.01.2020 підтверджується факт часткового надання ТОВ "РВЗ Україна" послуг із поточного ремонту лінійного обладнання за договором про надання послуг. Проте суд виснував, що факт часткового надання ТОВ "РВЗ Україна" послуг із поточного ремонту лінійного обладнання повинен підтверджуватися первинними документами про фактичне виконання та надання виконавцем послуг із ремонту колісних пар (рахунки, акти виконаних робіт, калькуляції й інші розрахунки), про вартість нових запасних частин і матеріалів, які були використані для ремонту редукторних вузлів до цих колісних пар. Проте, за висновком суду, відповідні докази, які підтверджують виконання та надання послуг із ремонту колісних пар (рахунки, акти виконаних робіт, калькуляції й інші розрахунки) згідно з договором про надання послуг та підтверджуючі документи щодо вартості нових запасних частин і матеріалів, які були використані для ремонту редукторних вузлів до цих колісних пар, у матеріалах справи відсутні.

Суд першої інстанції також установив, що строк дії договору про надання послуг припинився в червні 2019 року, а виконавець посилався як на належний доказ притримання майна на свій лист замовнику від 05.05.2020 № 150, тобто лист, надісланий виконавцем на адресу замовника більше ніж через 10 місяців після закінчення строку дії договору про надання послуг. При цьому суд першої інстанції зазначив, що виконавець не повідомив негайно замовника про притримання та не зазначив у своїх листах про використання виконавцем саме права на притримання. Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що вказані ТОВ "РВЗ Україна" листи, в тому числі лист від 05.05.2020 № 150, не можуть вважатися допустимими доказами належного повідомлення про притримання. З урахуванням наведеного місцевий господарський суд дійшов висновку, що правовідносини за договором відповідального зберігання від 05.05.2020 не стосуються АТ "Укрзалізниця", тому понесені витрати за зберігання рухомого майна за цим договором не можуть бути покладені судом у цій справі на АТ "Укрзалізниця".

Місцевий господарський суд також відхилив посилання ТОВ "РВЗ Україна" на залучення субпідрядників до виконання зобов`язання за договором про надання послуг. При цьому суд першої інстанції встановив, що відповідно до пункту 14.8 договору про надання послуг жодна із сторін договору не має права передавати свої права та обов`язки за цим договором третій стороні без письмової згоди іншої сторони, а письмова згода замовника за договором про надання послуг на залучення субпідрядників у матеріалах справи відсутня.

Тому господарський суд дійшов висновку, що матеріалами справи не підтверджується доведеність та обґрунтованість вимог ТОВ "РВЗ Україна". Натомість суд першої інстанції виснував, що позовні вимоги АТ "Укрзалізниця" про зобов`язання ТОВ "РВЗ Україна" повернути АТ "Укрзалізниця" рухоме майно та про стягнення штрафу відповідно до пункту 8.3 договору про надання послуг у сумі 766 080,00 грн підтверджуються матеріалами справи, є обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню.

2.3. Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення місцевого господарського суду, виходив із того, що місцевий господарський суд дотримався вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного й об`єктивного дослідження всіх фактичних обставин справи та надав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування рішення суду.

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. Не погодившись із висновками судів попередніх інстанцій, ТОВ "РВЗ Україна" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 06.11.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 21.01.2026 у справі № 922/2998/25, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог АТ "Укрзалізниця" про зобов`язання ТОВ "РВЗ Україна" повернути рухоме майно, а саме: 6 штук моторних колісних пар серії ДР-1 №12913-9911, №1125-73411, №4849-9990, №2994-51255, №1763-51658, №2180-51745 із редуктором дизель-поїзда ДР1А, та про стягнення з ТОВ "РВЗ Україна" на користь АТ "Укрзалізниця" штрафу в розмірі 766 080,00 грн; задовольнити позовні вимоги ТОВ "РВЗ Україна" і стягнути з АТ "Укрзалізниця" на користь ТОВ "РВЗ Україна" вартість фактично наданих послуг за договором про надання послуг у розмірі 2 679 342,41 грн та витрати на зберігання рухомого майна (6 шт. моторних колісних пар серії ДР-1 із №12913-9911, №1125-73411, №4849-9990, №2994-51255, №1763-51658, №2180-51745 із редуктором та комплектуючими) в розмірі 154 677,42 грн.

3.2. Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, ТОВ "РВЗ Україна" зазначає про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Скаржник, звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга ТОВ "РВЗ Україна" з підстав, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували висновків Верховного Суду:

- викладених у постановах від 02.06.2023 у справі № 914/2355/21, від 06.12.2019 у справі № 910/7446/18, відповідно до яких передання і прийняття робіт на підставі підписаного в односторонньому порядку акта й виникнення за таким актом прав і обов`язків можливе за умови реального виконання робіт за договором, у разі неотримання обґрунтованої відмови про причини неприйняття робіт у строк, визначений договором;

- викладених у постановах від 16.09.2022 у справі № 913/703/20, від 21.08.2019 у справі № 917/1489/18, від 18.07.2019 у справі № 910/6491/18, від 19.06.2019 у справі № 910/11191/18, щодо прав підрядника у разі непідписання замовником акта виконаних робіт та наслідків відмови замовника від їх підписання;

- викладених у постановах від 14.01.2026 у справі № 922/4558/24, від 06.02.2024 у справі № 921/515/20, щодо доказів на підтвердження факту здійснення господарської операції;

- викладених у постановах від 24.10.2018 у справі № 910/2184/18, від 16.09.2019 у справі № 921/254/18, від 15.10.2019 у справі № 921/262/18, від 29.04.2025 у справі № 922/1836/24, від 26.03.2025 у справі № 925/1279/19, щодо наслідків ухилення замовника від прийняття робіт.

За твердженням скаржника, актом огляду обладнання від 16.01.2020 підтверджено факт часткового надання замовнику послуг із ремонту обладнання за договором про надання послуг, і це є первинною ознакою господарської операції, що є предметом договору про надання послуг. На думку скаржника, непідписання АТ "Укрзалізниця" акта приймання наданих послуг від 05.05.2020 № 1 без викладення мотивованої відмови від підписання цього акта не свідчить про невідповідність наданих послуг змісту цієї господарської операції. Як зазначає ТОВ "РВЗ Україна", доведеним є той факт, що зазначені послуги ТОВ "РВЗ Україна" з ремонту обладнання є прийнятими АТ "Укрзалізниця" з дати складення акта приймання наданих послуг від 05.05.2020 № 1, тому їх вартість у розмірі 2 679 342,41 грн підлягає оплаті.

Крім того, скаржник зазначає, що неналежне виконання АТ "Укрзалізниця" своїх зобов`язань за договором про надання послуг в частині оплати ТОВ "РВЗ Україна" вартості фактично наданих ним послуг призвело до збитків ТОВ "РВЗ Україна" у виді вимушених витрат на зберігання обладнання в розмірі 154 677,42 грн.

3.3. АТ "Укрзалізниця" у відзиві на касаційну скаргу зазначає, що судові рішення у справі № 922/2998/25 ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, що були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. На думку АТ "Укрзалізниця", викладені в касаційній скарзі доводи ТОВ "РВЗ Україна" зводяться до переоцінки доказів, що не входить до повноважень суду касаційної інстанції. Тому АТ "Укрзалізниця" просить Верховний Суд залишити касаційну скаргу ТОВ "РВЗ Україна" без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 06.11.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 21.01.2026 у справі № 922/2998/25 - без змін.

4. Обставини справи, встановлені судами

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 30.12.2018 між АТ "Укрзалізниця" (замовник) і ТОВ "РВЗ Україна" (виконавець) було укладено договір про надання послуг.

4.2. Пунктом 1.1 договору про надання послуг передбачено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобов`язується виконати поточний ремонт лінійного обладнання відповідно до обсягів згідно з додатком № 1 "Обсяги та вартість послуг", який є невід`ємною частиною договору згідно з Інструкцією з формування, ремонту та утримання колісних пар тягового рухомого складу залізниць України колії 1520 мм ВНД 32.0.07.001-2001, чинної на час ремонту.

4.3. Відповідно до додатку № 1 до договору про надання послуг предметом послуг є ремонт 6 штук колісних пар ДР-1 на загальну суму 3 830 400,00 грн із ПДВ.

4.4. За умовами пункту 1.3 договору про надання послуг послуги надаються для потреб виробничого підрозділу Моторвагонне депо Чернігів регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця".

4.5. 30.12.2018 між замовником і виконавцем укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання послуг, згідно з якою були внесені зміни до договору про надання послуг.

4.6. Суди попередніх інстанцій установили, що відповідно до пункту 4.5 договору про надання послуг термін надання послуг було визначено до 30.06.2019.

4.7. Пунктом 10.1 договору про надання послуг передбачено, що цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє до 30.06.2019 (включно), а в частині розрахунку - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

4.8. 30.12.2018 за умовами договору про надання послуг замовник передав виконавцю для здійснення ремонту 6 штук колісних пар серії ДР-1 № 12913-9911, № 1125-73411, № 4849-9990, № 2994-51255, № 1763-51658, № 2180-51745 із редуктором дизель-поїзда ДР1А, про що був складений акт приймання-передачі від 30.12.2018, підписаний представниками замовника й виконавця та затверджений керівниками замовника і виконавця.

4.9. Згідно з довідкою виробничого структурного підрозділу Моторвагонне депо Чернігів філії "Приміська пасажирська компанія" АТ "Укрзалізниця" від 18.01.2025 № 51 загальна вартість переданих в ремонт колісних пар складає 151 707,00 грн.

4.10. Відповідно до пункту 7.3.1, 7.3.2 договору про надання послуг виконавець зобов`язувався забезпечити виконання послуг у строки, встановлені цим договором, і надати послуги, якість яких відповідає умовам, установленим розділом 2 цього договору.

4.11. Пунктом 7.2.1 договору про надання послуг передбачено, що замовник має право розірвати договір в односторонньому порядку, попередивши про це виконавця за 10 (десять) календарних днів та сплативши виконавцю вартість фактично наданих послуг.

4.12. За умовами пункту 8.1 договору про надання послуг за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим договором винна сторона несе відповідальність згідно із чинним законодавством України і цим договором.

4.13. Згідно з пунктом 8.3 договору про надання послуг за невиконання обсягів наданих послуг, що зазначені в додатку № 1, у строки, передбачені пунктом 4.5 договору про надання послуг, виконавець сплачує замовнику штраф у розмірі 20 % від вартості ненаданих послуг.

4.14. Пунктом 14.8 договору про надання послуг передбачено, що жодна зі сторін договору не має права передавати свої права та обов`язки за цим договором третій стороні без письмової згоди іншої сторони.

4.15. Позивач за первісним позовом зазначав, що, враховуючи те, що у встановлений договором про надання послуг і додатковою угодою № 1 до нього строк (до 30.06.2019) виконавець фактично не виконав у повному обсязі свої зобов`язання щодо надання послуг з ремонту переданих 6 штук колісних пар і до цього часу не повернув замовнику це майно, у замовника є підстави для звернення до виконавця з позовом про зобов`язання повернути рухоме майно та для застосування до виконавця штрафних санкцій.

4.16. Суди попередніх інстанцій також установили, що 22.01.2025 АТ "Укрзалізниця" направило ТОВ "РВЗ Україна" претензію від 22.01.2025 № ППК-10/319 про повернення обладнання: 6 штук колісних пар ДР-1 із редуктором дизель-поїзда ДР1А, переданих АТ "Укрзалізниця" для здійснення ремонту ТОВ "РВЗ Україна" за актом приймання-передачі від 30.12.2018 за договором про надання послуг, а також про сплату відповідно до пункту 8.3 договору штрафу в розмірі 766 080,00 грн.

4.17. Як установили суди, ТОВ "РВЗ Україна" в зустрічній позовній заяві зазначало, що 25.04.2019 після здійснення моніторингу процедури закупівлі відкритих торгів № UA-2018-10-26-001341-c Державна аудиторська служба України склала висновок щодо нікчемності договору про надання послуг та зобов`язала замовника усунути порушення у сфері публічних закупівель. На підставі вказаного висновку замовником було прийнято рішення про розірвання договору про надання послуг. ТОВ "РВЗ Україна" також зазначало, що актом огляду обладнання від 16.01.2020, складеним та підписаним представниками замовника й виконавця, підтверджується факт часткового надання ТОВ "РВЗ Україна" послуг із поточного ремонту лінійного обладнання за договором про надання послуг.

4.18. Водночас суди попередніх інстанцій констатували, що 11.05.2019 замовник листом від 11.05.2019 № 781 звернувся до ТОВ "РВЗ Україна" з проєктом додаткової угоди № 2 про розірвання договору про надання послуг.

4.19. 11.06.2019 замовник повторно звернувся до виконавця з листом за № НЗТ-4/378, відповідно до якого просив підписати додаткову угоду № 2 про розірвання договору про надання послуг, а також зазначав, що згідно з пунктом 7.2.1 договору про надання послуг АТ "Укрзалізниця" буде змушене розірвати договір про надання послуг в односторонньому порядку.

4.20. 20.06.2019 виконавець листом від 20.06.2019 № 72 надав відповідь на лист від 11.06.2019 № НЗТ-4/378, у якому повідомив, що погоджується розірвати договір про надання послуг і направив замовнику свій варіант додаткової угоди, який передбачав компенсацію вартості фактично наданих послуг, та просив підписати додаткову угоду.

4.21. Листом від 24.06.2019 № НЗТ-4/438 замовник повідомив, що станом на 12.06.2019 жодні документи, які би підтверджували факт надання виконавцем послуг на користь замовника, відсутні. Тому АТ "Укрзалізниця" зазначало, що відповідно до висновку Державної аудиторської служби України від 25.04.2019 щодо нікчемності договору про надання послуг, керуючись частиною 3 статті 651 Цивільного кодексу України й положеннями, передбаченими пунктом 7.2.1 договору про надання послуг, договір розірвано в односторонньому порядку.

4.22. Суди попередніх інстанцій також установили, що виконавець не повернув рухоме майно, яке було передано йому для здійснення ремонту.

4.23. 05.05.2020 ТОВ "РВЗ Україна" уклало договір відповідального зберігання № 160925 із Товариством з обмеженою відповідальністю "Експотрейдкомпані" (далі - ТОВ "Експотрейдкомпані") (зберігач).

4.23. АТ "Укрзалізниця", посилаючись на порушення своїх прав та законних інтересів у зв`язку з невиконанням зобов`язань щодо ремонту рухомого майна та неповерненням рухомого майна, переданого для виконання ремонту за договором про надання послуг, звернулося до суду з позовом до ТОВ "РВЗ Україна" про зобов`язання повернути рухоме майно та стягнення штрафу в розмірі 766 080,00 грн.

4.24. ТОВ "РВЗ Україна", посилаючись на часткове фактичне проведення ремонту рухомого майна та фактичні витрати, понесені у зв`язку з його виконанням і притриманням, звернулося до суду з позовом до АТ "Укрзалізниця" про стягнення 2 834 019,83 грн.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

5.2. Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представниці відповідача, дослідивши наведені в касаційній скарзі та відзиві доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд зазначає таке.

5.3. Предметом первісного позову є матеріально-правові вимоги АТ "Укрзалізниця" про зобов`язання ТОВ "РВЗ Україна" повернути рухоме майно та про стягнення штрафу в розмірі 766 080,00 грн.

АТ "Укрзалізниця", обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на неповернення рухомого майна, переданого для виконання ремонту за договором про надання послуг, та невиконання ТОВ "РВЗ Україна" умов договору.

5.4. Предметом зустрічного позову є матеріально-правові вимоги ТОВ "РВЗ Україна" про стягнення з АТ "Укрзалізниця" 2 834 019,83 грн.

ТОВ "РВЗ Україна", обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на часткове фактичне проведення ремонту рухомого майна, переданого за договором про надання послуг, та фактичні витрати, понесені у зв`язку з його виконанням і притриманням.

5.5. Колегія суддів зазначає, що правовідносини між АТ "Укрзалізниця" та ТОВ "РВЗ Україна" виникли на підставі договору про надання послуг, за яким ТОВ "РВЗ Україна" зобов`язувалося виконати поточний ремонт лінійного обладнання - 6 штук колісних пар ДР-1 на загальну суму 3 830 400,00 грн із ПДВ. Термін надання послуг визначено договором до 30.06.2019.

5.6. Відповідно до статті 837 Цивільного кодексу за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти й оплатити виконану роботу.

5.7. Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (частина 1 статті 854 Цивільного кодексу України).

5.8. Статтею 853 Цивільного кодексу України визначено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі (частина 1). Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки) (частина 2).

5.9. Статтею 882 Цивільного кодексу України передбачено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від його підписання визнані судом обґрунтованими.

5.10. Згідно з положеннями статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

5.11. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

5.12. За змістом частин 1, 4 статті 612 вказаного Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

5.13. Суди попередніх інстанцій установили, що об`єкти ремонту - 6 штук колісних пар ДР-1 - були передані для здійснення ремонту за актом приймання-передачі від 30.12.2018; договір про надання послуг припинився у червні 2019 року; докази, які підтверджують виконання та надання послуг із ремонту колісних пар (рахунки, акти виконаних робіт, калькуляції та інші розрахунки) згідно з договором про надання послуг, та документи, які би підтверджували вартість нових запасних частин і матеріалів, що були використані для ремонту редукторних вузлів до цих колісних пар, в матеріалах справи відсутні; ТОВ "РВЗ Україна" не повернуло рухоме майно, яке було передано йому для здійснення ремонту; договір відповідального зберігання № 160925, укладений 01.05.2020 між ТОВ "РВЗ Україна" і ТОВ "Експотрейдкомпані" (зберігач), не поширюється на правовідносини між АТ "Укрзалізниця" та ТОВ "РВЗ Україна"; лист від 05.05.2020 № 150 був надісланий виконавцем на адресу замовника більше ніж через 10 місяців після закінчення строку дії договору про надання послуг.

Оцінивши доводи сторін та докази, надані на підтвердження цих доводів, посилаючись на положення статей 837, 843, 610, 612, 530, 598 Цивільного кодексу України, суди попередніх інстанцій задовольнили позовні вимоги АТ "Укрзалізниця" про зобов`язання ТОВ "РВЗ Україна" повернути АТ "Укрзалізниця" рухоме майно (6 штук моторних колісних пар серії ДР-1), переданих для здійснення ремонту, та про стягнення штрафу відповідно до пункту 8.3 договору про надання послуг у розмірі 766 080,00 грн, а також відмовили в зустрічному позові ТОВ "РВЗ Україна".

5.14. Не погодившись із висновками судів попередніх інстанцій, ТОВ "РВЗ Україна" звернулося до Верховного Суду з касаційної скаргою.

Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, ТОВ "РВЗ Україна" зазначає про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Скаржник, звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.15. Пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

5.16. Касаційна скарга ТОВ "РВЗ Україна" з підстав, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували висновків, Верховного Суду:

- викладених у постановах від 02.06.2023 у справі № 914/2355/21, від 06.12.2019 у справі № 910/7446/18, відповідно до яких передання і прийняття робіт на підставі підписаного в односторонньому порядку акта і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за умови реального виконання робіт за договором, у разі неотримання обґрунтованої відмови про причини неприйняття робіт у строк, визначений договором;

- викладених у постановах від 16.09.2022 у справі № 913/703/20, від 21.08.2019 у справі № 917/1489/18, від 18.07.2019 у справі № 910/6491/18, від 19.06.2019 у справі № 910/11191/18, щодо прав підрядника у разі непідписання замовником акта виконаних робіт та наслідків відмови замовника від їх підписання;

- викладених у постановах від 14.01.2026 у справі № 922/4558/24, від 06.02.2024 у справі № 921/515/20, щодо доказів на підтвердження факту здійснення господарської операції;

- викладених у постановах від 24.10.2018 у справі № 910/2184/18, від 16.09.2019 у справі № 921/254/18, від 15.10.2019 у справі № 921/262/18, від 29.04.2025 у справі № 922/1836/24, від 26.03.2025 у справі № 925/1279/19, щодо наслідків ухилення замовника від прийняття робіт.

5.17. За твердженням скаржника, актом огляду обладнання від 16.01.2020 підтверджено факт часткового надання замовнику послуг із ремонту обладнання за договором про надання послуг, і це є первинною ознакою господарської операції, що є предметом договору про надання послуг. На думку скаржника, непідписання АТ "Укрзалізниця" акта приймання наданих послуг від 05.05.2020 № 1 без викладення мотивованої відмови від підписання цього акта не свідчить про невідповідність наданих послуг змісту цієї господарської операції. Як зазначає ТОВ "РВЗ Україна", доведеним є той факт, що зазначені послуги ТОВ "РВЗ Україна" з ремонту обладнання є прийнятими АТ "Укрзалізниця" з дати складення акта приймання наданих послуг від 05.05.2020 № 1, тому їх вартість у розмірі 2 679 342,41 грн підлягає оплаті.

Крім того, скаржник зазначає, що неналежне виконання АТ "Укрзалізниця" своїх зобов`язань за договором про надання послуг в частині оплати ТОВ "РВЗ Україна" вартості фактично наданих ним послуг призвело до збитків ТОВ "РВЗ Україна" у виді вимушених витрат на зберігання обладнання у розмірі 154 677,42 грн.

5.18. За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарження судових рішень з підстави, передбаченої цим пунктом, може мати місце за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих же норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, в якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

5.19. Процесуальний закон у визначених випадках передбачає необхідність оцінювання правовідносин на предмет подібності. Із цією метою суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт.

Подібний правовий висновок викладено в пунктах 96, 97 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19.

5.20. ТОВ "РВЗ Україна" в касаційній скарзі зазначає, що в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.06.2023 у справі № 914/2355/21, від 06.12.2019 у справі № 910/7446/18 сформульовано висновок про те, що передання і прийняття робіт на підставі підписаного в односторонньому порядку акта та виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за умови реального виконання робіт за договором у разі неотримання обґрунтованої відмови про причини неприйняття робіт у строк, визначений договором.

5.21. У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.09.2022 у справі № 913/703/20, на яку посилається скаржник, викладено висновок про те, що відповідно до положень чинного законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта. У свою чергу, обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт - негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника. У такому разі підрядник повинен довести, що він надсилав замовнику акт та, у випадку необґрунтованої відмови останнього від його підписання, реальне виконання робіт за договором.

5.22. Подібні висновки, як зазначає скаржник, викладені в постановах Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 917/1489/18, від 18.07.2019 у справі № 910/6491/18, від 19.06.2019 у справі № 910/11191/18.

5.23. У постанові Верховного Суду від 14.01.2026 у справі № 922/4558/24, на яку посилається скаржник, викладено висновок про те, що факт поставки товару може бути підтверджений не лише первинними бухгалтерськими документами, а й сукупністю інших доказів, які переконливо свідчать про здійснення господарської операції. Для встановлення факту передачі товару суд має оцінювати всі надані сторонами докази в їх сукупності, включаючи видаткові накладні, договори, листування між сторонами та інші матеріали, що підтверджують реальність господарських відносин. Відсутність окремих документів (зокрема товаро-транспортних накладних) або непроведення почеркознавчої експертизи не спростовують факт поставки, якщо сторона, яка заперечує її здійснення, не надала належних доказів на підтвердження своїх доводів.

5.24. У постанові Верховного Суду від 06.02.2024 у справі № 921/515/20, на яку посилається скаржник, викладено висновок про те, що за загальним правилом при вирішенні спорів щодо належного та своєчасного виконання договорів стосовно надання послуг / виконання робіт як зі сторони замовника, так і виконавця (підрядника) суди повинні надавати оцінку вжитим сторонами діям на його виконання у їх сукупності з огляду саме на умови кожного договору (договорів) у конкретній справі, проте передбачена відповідним договором умова щодо оплати за надані послуги (виконані роботи) з прив`язкою до підписання відповідних актів приймання не може бути єдиною підставою, яка звільняє замовника від обов`язку здійснити таку оплату, адже основною первинною ознакою будь-якої господарської операції, як то надання послуг чи виконання робіт, є її реальність. Наявність належним чином оформлених первинних документів (підписаних уповноваженими представниками обох сторін) є вторинною, похідною ознакою.

5.25. Як зазначає скаржник, у постановах Верховного Суду від 24.10.2018 у справі № 910/2184/18, від 16.09.2019 у справі № 921/254/18, від 15.10.2019 у справі № 921/262/18, від 29.04.2025 у справі № 922/1836/24, від 26.03.2025 у справі № 925/1279/19 сформульовано висновки про те, що в разі, якщо замовник на порушення вимог статей 853, 882 Цивільного кодексу України безпідставно ухиляється від прийняття робіт, не заявляючи про виявлені недоліки чи інші порушення, які унеможливили їх прийняття, то нездійснення ним оплати таких робіт є, відповідно, порушенням умов договору і вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

5.26. Колегія суддів, проаналізувавши висновки Верховного Суду, на які покликається скаржник, перевіривши та надавши оцінку доводам ТОВ "РВЗ Україна", зазначає, що суди попередніх інстанцій встановили факт укладення договору про надання послуг, факт передачі рухомого майна за цим договором на підставі акта приймання-передачі від 30.12.2018, факт припинення дії договору про надання послуг - 30.06.2019 у зв`язку із закінченням його строку дії, а також факт ненадання ТОВ "РВЗ Україна" до матеріалів справи доказів на підтвердження надання послуг з ремонту переданих колісних пар згідно з договором про надання послуг та ненадання документів на підтвердження вартості нових запасних частин і матеріалів, які були використані для ремонту редукторних вузлів до цих колісних пар. Крім того, суди зазначили, що лист замовнику від 05.05.2020 № 150 надісланий виконавцем на адресу замовника більше ніж через 10 місяців після закінчення строку дії договору про надання послуг.

5.27. Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

5.28. З огляду на положення статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Верховний Суд звертає увагу на те, що суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку доказів, із яких виходив суд при вирішенні справи, а його повноваження обмежуються виключно перевіркою дотримання судом норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є повноваженнями судів попередніх інстанцій, а суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Подібні висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, від 10.12.2019 у справі № 925/698/16, об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 17.09.2020 у справі № 908/1795/19.

5.29. Суди попередніх інстанцій встановили, що ТОВ "РВЗ Україна" не надало до матеріалів справи доказів, які підтверджують надання послуг з ремонту колісних пар та документів щодо вартості нових запасних частин і матеріалів, що були використані для ремонту редукторних вузлів до цих колісних пар, а акт огляду обладнання від 16.01.2020, на який посилається скаржник як на доказ часткового надання послуг із поточного ремонту лінійного обладнання за договором, складено поза межами дії договору, і цей акт є лише актом огляду переданого на ремонт обладнання.

5.30. Отже, ТОВ "РВЗ Україна", за висновками судів, не підтвердило належними та допустимими доказами факт надання послуг із ремонту переданих колісних пар згідно з договором про надання послуг, не надало документів на підтвердження вартості нових запасних частин і матеріалів, які були використані для ремонту редукторних вузлів до цих колісних пар. Тому суди попередніх інстанцій дійшли висновків про відсутність обов`язку АТ "Укрзалізниця" оплачувати вартість послуг ТОВ "РВЗ Україна", в тому числі витрат за зберігання рухомого майна за договором відповідального зберігання.

5.31. Зазначені висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам Верховного Суду, на які посилається скаржник, оскільки грунтуються на фактичних обставинах, встановлених судами на підставі оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з урахуванням вимог законодавства, яке регулює спірні правовідносини. Водночас ТОВ "РВЗ Україна" наведених висновків не спростувало. Тому доводи скаржника про неправильне застосування судами попередніх інстанцій статей 853, 882 Цивільного кодексу України, а також про неналежне виконання АТ "Укрзалізниця" своїх зобов`язань за договором про надання послуг є безпідставними.

5.32. Оскільки доводи скаржника, які стали підставами для відкриття касаційного провадження, не підтвердилися, Верховний Суд дійшов висновку про правильність кваліфікації спірних правовідносин судами попередніх інстанцій із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Тому в цьому випадку відсутні правові підстави для скасування чи зміни судових рішень.

5.33. Крім того, деякі доводи скаржника зводяться до незгоди з обставинами, що були встановлені судами при вирішенні спору, до незгоди з оцінкою доказів у справі, а також до незгоди з висновками господарських судів, які покладені в основу оскаржуваних судових рішень.

5.34. Верховний Суд також зазначає, що інші доводи касаційної скарги стосуються з`ясування обставин, вже встановлених господарськими судами, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі, тому не можуть бути враховані судом касаційної інстанції згідно з приписами частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до частин 1- 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

6.3. За змістом частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.4. З урахуванням меж перегляду справи в суді касаційної інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені в касаційній скарзі, не підтвердилися, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

7. Судові витрати

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку, передбаченому статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РВЗ Україна" залишити без задоволення.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 21.01.2026 та рішення Господарського суду Харківської області від 06.11.2025 у справі № 922/2998/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак