РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.04.2026Справа № 910/1816/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Алєєвої І.В., розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські хімічні технології ЛТД»

до SHANDONG LULI CHEMICAL CO., LTD

про стягнення 1 041 571, 15 грн.

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 1 041 571, 15 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.03.2025 вказану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

Позивачем подано заяву про усунення недоліків, допущених при поданні до суду даного позову.

Враховуючи те, що позовна заява відповідає вимогам, викладеним у ст.ст. 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відкриття провадження у справі.

У відповідності до ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Приймаючи до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування, справа підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження.

При цьому, судом встановлено, що відповідач SHANDONG LULI CHEMICAL CO., LTD - є нерезидентом України та не має зареєстрованих на території України представництв.

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів, місцезнаходженням SHANDONG LULI CHEMICAL CO., LTD є: Room 1606, Caizhi Building Industry Park, Economic and Technological Development Zone, Liaocheng City, Shandong Province, China, 252599.

За приписами ст. 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (ст. 365 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі ст. 367 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Особливий порядок надання правової допомоги встановлено договором між Україною і Китайською Народною Республікою про правову допомогу у цивільних та кримінальних справах (підписаний у Пекіні 31 жовтня 1992 року; ратифіковано Постановою ВР №2996-XII (2999-12) від 05.02.1993р.; набрав чинності 19.01.1994р.), учасниками якої є Україна та Китайська Народна Республіка (далі по тексту договір), за умовами якого Договірні Сторони, з метою здійснення співробітництва в галузі правових відносин на основі поваги суверенітету і взаємності, вирішили надавати одна одній правову допомогу у цивільних та кримінальних справах.

Оскільки відповідачем у справі є нерезидент, то до правовідносин по повідомленню іноземної юридичної особи про розгляд справи, у якій вона виступає відповідачем (вручення судового документа) необхідно застосовувати положення Договору між Україною і Китайською Народною Республікою правову допомогу у цивільних та кримінальних справах.

Згідно з ч.1 статті 3 договору Договірні Сторони передбачили обсяг правової допомоги, зокрема виконання доручень про вручення документів і проведення інших процесуальних дій з цивільних та кримінальних справ, передбачених цим договором.

Відповідно до статті 14 договору Договірні Сторони будуть на взаємній основі вручати на прохання судові та позасудові документи, допитувати учасників справи, свідків та експертів, проводити експертизу та огляд на місці, а також виконувати інші процесуальні дії по збиранню доказів.

Статтею 7 договору визначено, що Договірні Сторони передбачили, що при наданні правової допомоги кожна з Договірних Сторін користується державною мовою своєї країни з доданням завіреного перекладу всіх документів на державну мову іншої сторони або на англійську мову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські хімічні технології ЛТД» в строк до 28.04.2025 надати суду належним чином (нотаріально) засвідчений переклад на англійську мову ухвали Господарського суду міста Києва від 11.04.2025 у справі №910/1816/25, а також позовної заяви з доданими до неї документами у трьох примірниках та зупинено провадження у справі № 910/1816/25 до виконання судового доручення про вручення судових документів чи повідомлень про неможливість такого вручення.

Від Міністерства Юстиції Китайської Народної Республіки надійшли документи щодо виконання судового доручення про вручення судових документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2026 поновлено провадження у справі.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

При цьому, оскільки до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

01 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ХІМІЧНІ ТЕХНОЛОГІЇ ЛТД» (далі - Позивач/Покупець) та компанією SHANDONG LULI CHEMICAL CO., LTD (далі - Відповідач/Продавець) було укладено Контракт № 01/07/2024/01 (далі - Контракт), відповідно до умов якого Відповідач зобов`язався продати, а Позивач зобов`язався прийняти та оплатити товар на умовах, визначених Контрактом.

У відповідності до п. 1.2. Контракту, «асортимент, кількість, якість, строк, ціна та адреса доставки, а також інші необхідні умови поставки узгоджуються сторонами у Специфікаціях до цього Контракту, які є невід`ємною його частиною».

28 серпня 2024 року Сторонами було укладено Специфікацію № 2 до Контракту, якою було узгоджено поставити товар: 22 тони Potassium Hydroxide CAS 1310-58-3 >90% (Гідроксид калію) в мішках по 25 кг, виробництва Китайської Народної Республіки, на загальну суму 19 700,00 (дев`ятнадцять тисяч сімсот) доларів США на умовах поставки CIF Гданськ, Польща (Інкотермс 2010). Строк поставки товару, згідно умов Специфікації №2, - 15 днів з дати отримання авансового платежу.

На виконання умов Специфікації № 2, 02.09.2024 року Позивач здійснив 100% попередню оплату товару у розмірі 19 700,00 доларів США, що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті № 80 від 02.09.2024 та SWIFT повідомленням № 240902/001399625.

Таким чином, відповідно до умов контракту та специфікації №2, Відповідач повинен був поставити товар не пізніше 17.09.2024 року, проте, станом на 06.02.2025 року Відповідач свої зобов`язання за Контрактом та Специфікацією № 2 не виконав, товар не поставив. Позивач неодноразово звертався до Відповідача з вимогами виконати зобов`язання з поставки товару, а також надсилав електронні повідомлення з проханням пояснити причини невиконання умов договору.

07.11.2024 року, Позивач направив Відповідачу листа № 91/01-06 з вимогою повернути кошти, отримані за непоставлений товар.

Однак, Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, товар не поставив, грошові кошти не повернув, відповіді на лист не надав.

Згідно п. 10.5. Контракту «будь-які суперечки що виникають між продавцем і покупцем, що випливають із цього договору, включаючи його дію, недійсність, порушення або припинення (якщо безуспішно намагалися вирішити шляхом взаємних переговорів), вирішуються відповідно до законодавства країни укладання контракту». Країною укладання Контракту є Україна, адже згідно його тексту Контракт укладений в місті Києві.

15.11.2024 року, з метою досудового врегулювання спору, згідно вимог чинного законодавства України, Позивач направив Відповідачу офіційну Претензію № 91/01-06 з вимогою у строк до 01.12.2024 року поставити товар, або повернути кошти, сплачені за товар, у розмірі 19 700,00 доларів США.

Крім того, Позивач вимагав сплатити штрафні санкції відповідно до вимог п. 10.3 Контракту нараховані на дату подання Претензії, а саме: за невиконання або неналежне виконання (прострочення) зобов`язань за Контрактом сплатити штрафні санкції у розмірі 1% від суми Специфікації № 2 від 28.08.2024 р. за Контрактом за кожен тиждень прострочення. Сума штрафних санкцій, що мала бути сплачена Відповідачем на той час становила 1 576 (одна тисяча п`ятсот сімдесят шість) доларів США.

Станом на дату подачі цієї позовної заяви, вимоги, викладені у Претензії, Відповідачем не виконані.

Пунктом 10.3 Контракту передбачено, що Продавець несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання (прострочення) зобов`язань за цим Контрактом у розмірі 1% за тиждень прострочення від суми Специфікації для кожної окремої угоди.

Позивач посилається на те, що за невиконання зобов`язань за Контрактом, Відповідач, як винна сторона, повинний сплатити штраф у розмірі 1% від суми Специфікації № 2 до Контракту за кожен тиждень прострочення а також 3 % річних та втрати від інфляції.

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва за захистом своїх прав та законних інтересів та просить стягнути з Відповідача суму основного боргу: 19 700,00 доларів США, що еквівалентно 820 670,48 грн. за курсом НБУ на 06.02.2025 року, штраф у розмірі 3 940,00 доларів США, що еквівалентно 164 134,01 грн. за курсом НБУ на 06.02.2025 року, 3% річних у розмірі 229,92 доларів США, що еквівалентно 9 578,10 грн. за курсом НБУ на 06.02.2025 року та інфляційні втрати в розмірі 47 188,56 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Контракту між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

За змістом ст. 193 ГК України, в редакції станом на момент спірних правовідносин, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з приписами ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання умов Специфікації № 2, 02.09.2024 року Позивач здійснив 100% попередню оплату товару у розмірі 19 700,00 доларів США, що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті № 80 від 02.09.2024 та SWIFT повідомленням № 240902/001399625.

Відповідно до умов контракту та специфікації №2, Відповідач повинен був поставити товар не пізніше 17.09.2024 року, проте, станом на 06.02.2025 року Відповідач свої зобов`язання за Контрактом та Специфікацією № 2 не виконав, товар не поставив.

Відтак, Відповідач в порушення умов договору не здійснив поставку за зазначеними в договорі умовами.

Крім того, при зверненні до суду позивач просить стягнути з відповідача на його користь штраф у розмірі 3 940,00 доларів США, що еквівалентно 164 134,01 грн. за курсом НБУ на 06.02.2025 року, 3% річних у розмірі 229,92 доларів США, що еквівалентно 9 578,10 грн. за курсом НБУ на 06.02.2025 року та інфляційні втрати в розмірі 47 188,56 грн.

Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

У відповідності до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Згідно норми ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до приписів ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Крім того, суд звертає увагу, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №917/194/18, від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17.

Суд, перевіривши розрахунок штрафу, дійшов висновку, що вказані позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідний висновок Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду викладено в Постанові від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 Господарського процесуального кодексу України, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Перевіривши розрахунок позивача по інфляційним втратам та періоди, по яким заявлено інфляційне нарахуванням з урахуванням зазначеної практики ВС про нарахування інфляційних втрат за повний місяць, господарський суд вважає, що вимога позивача про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних підлягають задоволенню в заявлених сумах.

Відповідно до ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 ГПК України, обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з підстав недоведеності та необґрунтованості, в аспекті ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, за викладених в позовній заяві обставин.

Судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з SHANDONG LULI CHEMICAL CO., LTD (Room 1606, Caizhi Building Industry Park, Economic and Technological Development Zone, Liaocheng City, Shandong Province, China, реєстраційний код: 661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ХІМІЧНІ ТЕХНОЛОГІЇ» (02092, Україна, м. Київ, вул. Довбуша, 37, ) основний борг у розмірі 19 700,00 (дев`ятнадцять тисяч сімсот) доларів США 00 центів, що еквівалентно 820 670 (вісімсот двадцять тисяч шістсот сімдесят) грн. 48 коп., штраф у розмірі 3 940 (три тисячі дев`ятсот сорок) доларів США 00 центів, що еквівалентно 164 134 (сто шістдесят чотири тисячі сто тридцять чотири) грн. 01 коп., 3% річних у розмірі 229 (двісті двадцять дев`ять) доларів США 92 центи, що еквівалентно 9 578 (дев`ять тисяч п`ятсот сімдесят вісім) грн. 10 коп., інфляційні втрати в розмірі 47 188 (сорок сім тисяч сто вісімдесят вісім) грн. 56 коп. та судовий збір у розмірі 15 623 (п`ятнадцять тисяч шістсот двадцять три) грн. 57 коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Алєєва