УХВАЛА

16 квітня 2026 року

м. Київ

cправа № 910/7523/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Власова Ю.Л., Малашенкової Т.М.,

за участю секретаря судового засідання - Ксензової Г.Є.,

представників учасників справи:

позивача - товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬТЕС" - не з`явилися,

відповідача - державного підприємства "Гарантований покупець" - адвоката Акуленко А.В. (дов. від 31.12.2025 № 325-Д),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу державного підприємства "Гарантований покупець" (далі - Підприємство)

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2025 (суддя Щербаков С.О.) та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2026 (головуючий суддя Демидова А.М., судді: Євсіков О.О. і Ходаківська І.П.)

у справі № 910/7523/25

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬТЕС" (далі - Товариство)

до Підприємства

про стягнення 15 308 125,89 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Верховний Суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство звернулося до суду з позовом до Підприємства про стягнення 15 308 125,89 грн заборгованості, у тому числі: 13 767 373,68 грн основної заборгованості, 825 335,35 грн 3% річних та 715 416,86 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № 62/01/20 від 28.01.2020 в частині здійснення оплати за поставлену позивачем електричну енергію за "зеленим тарифом", у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.11.2025: позов задоволено частково; стягнуто з Підприємства на користь Товариства 13 767 373,68 грн основного боргу, 825 212,41 грн 3 % річних та 715 416,86 грн інфляційних втрат; у іншій частині позову відмовлено.

Товариство 13.11.2025 звернулося до Господарського суду міста Києва з клопотанням про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у справі № 910/7523/25, в якому позивач просив суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 107 000,00 грн.

У свою чергу, Підприємство 28.11.2025 подало свої заперечення проти клопотання позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у яких відповідач, з огляду на надмірний розмір витрат на професійну правничу допомогу, неспівмірність вартості послуг критеріям реальності і розумності таких витрат, просив суд відмовити у задоволенні клопотання позивача в повному обсязі, а у разі якщо суд дійде висновку про наявність підстав для покладання на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, просив обмежити розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з відповідача до 1 000,00 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 18.12.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2026: клопотання Товариства задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 50 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу; у іншій частині клопотання відмовлено.

За висновком суду першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю цієї справи, часом витраченим адвокатом на надання послуг; виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на предмет спору, обсяг поданих позивачем заяв по суті справи, а також часу витраченого у судових засіданнях, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, на відповідача підлягають покладенню витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, в сумі 50 000,00 грн.

Не погоджуючись з додатковим рішеннями та постановою судів попередніх інстанції у задоволеній частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, Підприємство звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій:

(1) обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження судових рішень, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зазначає про порушення судами норм статей 126, 129 ГПК України, без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах:

- від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, від 27.10.2022 у справі № 904/8800/21 (про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені);

- від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19, від 05.10.2023 у справі № 911/1235/22, від 15.02.2023 у справі № 643/16961/19, від 31.05.2023 у справі № 757/13974/21-ц (про те, що витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані);

(2) посилаючись на підставу касаційного оскарження судових рішень, передбачену пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України, зазначає про необхідність відступлення від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 01.02.2022 у справі № 910/10935/20 (про те, що укладення договору як фізичною особою-підприємцем не позбавляє статусу адвоката, а тому в розумінні приписів процесуального закону і не впливає на правильність розподілу витрат у справі, у разі, якщо наявні докази, що він приймав участь при розгляді справи як адвокат);

(3) обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник посилається на те, що оскаржувані судові рішення прийняті з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, що є підставою для скасування судових рішень відповідно до пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України.

Узагальнено скаржник у касаційній скарзі:

- посилається на недоведеність необхідності понесення Товариством стягнутих з Підприємства витрат на професійну правничу допомогу адвоката, неспівмірність стягнутої з нього суми таких витрат з наданими Товариству послугами. На переконання скаржника, суди неповно з`ясували фактичні обставини справи, належним чином не дослідили зібрані у справі докази та аргументи сторін у питанні розподілу витрат на професійну правничу допомогу адвоката;

- звертає увагу на те, що юридичні послуги були надані представником Товариства Кравченком Сергієм Володимировичем (далі - Кравченко С.В.) саме як фізичною особою-підприємцем, а не як адвокатом, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально та є самозайнятою особою у розумінні приписів Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";

- вважає, що Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", як спеціальним законом, що регулює діяльність адвокатів, не передбачено такої форми здійснення адвокатської діяльності як фізична особа-підприємець.

Просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції і постанову апеляційного суду у задоволеній частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви Товариства про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу відмовити повністю.

Товариство подало відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність і обґрунтованість судових рішень в оскаржуваній частині, просить відмовити у задоволенні касаційної скарги.

Перевіряючи правильність застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального і процесуального права, відповідно до встановлених ними обставин справи, враховуючи підстави відкриття касаційного провадження, заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представників сторін, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з огляду на таке.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Отже, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є принципом господарського судочинства, а статті 123, 129 ГПК України - нормами процесуального права, які регламентують види судових витрат, розподіл судових витрат та визначають оптимальний порядок застосування.

Відповідно до статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Стаття 16 ГПК України передбачає, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За змістом пункту 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У частинах першій, другій статті 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підтвердження понесення Товариством витрат на правничу допомогу у сумі 107 000,00 грн останнє долучило до матеріалів справи копії:

- договору від 01.06.2025 № 03/25;

- додатку № 2 від 01.06.2025 до договору № 03/25 про надання юридичних послуг;

- додаткової угоди № 2 від 23.07.2025 до договору № 03/25;

- додатку № 2 від 23.07.2025 до договору № 03/25;

- акта приймання-передачі послуг № 11 від 12.11.2025;

- звіту про надання послуг правничої допомоги;

- платіжної інструкції № 2038 від 12.11.2025 на суму 107 000,00 грн.

Окрім того, у матеріалах справи наявні копії свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю № 4981 від 29.05.2012 виданого Кравченку С.В. та довіреності № _12/06_ від 01.06.2025 виданої Товариством.

З наведених документів судами з`ясовано таке.

Договір від 01.06.2025 № 03/25 укладений між фізичною особою-підприємцем Кравченком С.В. (виконавець) та Товариством (замовник), за його умовами:

- замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надати юридичне супроводження замовнику, в обсязі і на умовах, передбачених цим договором (пункт 1.1);

- період надання послуг: 01.06.2025 - 01.06.2026 (пункт 1.2);

- сторони погоджують вартість послуг відповідно у відповідних додатках до цього договору (пункт 4.1);

- замовник сплачує вартість послуг щомісячно, протягом п`яти робочих днів, з моменту отримання відповідного рахунку від виконавця. У випадку неотримання зазначеного рахунку, замовник сплачує вартість послуг на підставі підписаних сторонами актів приймання-передачі послуг за відповідний місяць, протягом п`яти робочих днів, з моменту підписання такого акта (пункт 4.4).

Фізична особа-підприємець Кравченко С.В. (виконавець) та Товариство (замовник) 01.06.2025 склали та підписали додаток № 2 до договору № 03/25 про надання юридичних послуг, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надати юридичне супроводження замовнику в межах стягнення дебіторської заборгованості із ДП "Гарантований покупець".

У пункті 1.2 цього додатку сторони погодили наступний перелік послуг та їх вартість:

- попередня консультація, ціна послуги - 5 000,00 грн;

- підготовка позовної заяви із розрахунком 3% річних та інфляційних втрат, ціна послуги - 50 000,00 грн;

- формування пакету документів та відправка відповідачу / надання правового супроводу та консультацій під час подачі представником Замовника, ціна послуги - 1 000, 00 грн;

- подача позову до суду / надання правового супроводу та консультацій під час подачі представником Замовника, ціна послуги - 2 000,00 грн;

- підготовка відповіді на відзив на позовну заяву, ціна послуги - 1 000,00 грн;

- формування пакету документів, відправка відповідачу відповіді на відзив на позовну заяву / надання правового супроводу та консультацій під час подачі представником Замовника, ціна послуги - 1 000, 00 грн;

- подача відповіді на відзив на позовну заяву до суду/ надання правового супроводу та консультацій під час подачі представником Замовника, ціна послуги - 2 000,00 грн;

- витрати на прибуття до суду та очікування судового засідання (із розрахунку на 5 судових засідань), ціна послуги - 5 000, 00 грн;

- представництво в судовому засіданні (із розрахунку на 5 судових засідань), ціна послуги - 25 000,00 грн;

- підготовка і подача до суду заяви з доказами на підтвердження витрат на правничу допомогу (частина восьма статті 129 ГПК України), ціна послуги - 2 000,00 грн.

Разом: 103 000,00 грн.

У подальшому, 23.07.2025, фізична особа-підприємець Кравченко С.В. (виконавець) та Товариство (замовник) уклали додаткову угоду № 2 до договору № 03/25, відповідно до якої сторони дійшли згоди викласти додаток № 2 до договору в новій редакції як додаток № 1 до цієї додаткової угоди; сторони погодили, що оплата представництва виконавця в судовому засіданні, на якому згідно судової процедури здійснюватимуться судові дебати сторін процесу, здійснюється у формі попередньої оплати за тарифами, встановленими в додатку № 2 до договору і послуга включається до акту приймання-передачі послуг.

Окрім того, 23.07.2025 фізична особа-підприємець Кравченко С.В. (виконавець) та Товариство (замовник) уклали додаток № 2 до договору № 03/25, за умовами якого, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надати юридичне супроводження замовнику в межах стягнення дебіторської заборгованості із державного підприємства "Гарантований покупець" в суді першої інстанції.

У пункті 1.2 цього додатку сторони погодили такий перелік послуг та їх вартість:

- попередня консультація - 5 000,00 грн;

- підготовка позовної заяви із розрахунком 3% річних та інфляційних втрат - 50 000,00 грн;

- формування пакету документів та відправка відповідачу / надання правового супроводу та консультацій під час подачі представником замовника - 1 000,00 грн;

- подача позову до суду / надання правового супроводу та консультацій під час подачі представником замовника - 2 000,00 грн;

- підготовка відповіді на відзив на позовну заяву - 10 000,00 грн;

- формування пакету документів, відправка відповідачу/ надання правового супроводу та консультацій під час подачі представником замовника відповіді на відзив на позовну заяву - 1 000,00 грн;

- подача відповіді на відзив на позовну заяву до суду / надання правового супроводу та консультацій під час подачі представником замовника - 2 000,00 грн;

- витрати на прибуття до суду та очікування 1 судового засідання - 1 000,00 грн;

- представництво в судовому засіданні (за 1 судове засідання) - 5 000,00 грн;

- підготовка і подача до суду заяви (клопотання) з доказами на підтвердження витрат на правничу допомогу (частина восьма статті 129 ГПК України) - 2 000,00 грн;

- складання інших письмових заяв чи клопотань до суду (про надання доказів, про забезпечення позову, про перенесення засідання, про відвід суду тощо) (за кожну заяву / клопотання) - 2 000,00 грн;

- надання письмових пояснень до суду по суті справи / для підтвердження правової позиції у справі/ у відповідь на письмові пояснення іншої сторони / на запит суду (за кожне пояснення) - 5 000,00 грн.

Виконавець складає і надає на затвердження замовнику звіт про надання послуг правничої допомоги, у якому зазначає детальний опис наданих послуг та витрати, понесені замовником в процесі надання послуг. Остаточна вартість послуг погоджується сторонами шляхом підписання відповідних актів приймання-передачі послуг. Оплата здійснюється на підставі підписаного акта приймання-передачі послуг або у формі попередньої оплати (пункти 1.3, 1.4 цього додатку).

Товариством надано звіт про надання послуг правничої допомоги, в якому детально зазначено надані адвокатом послуги, а також здійснено оплату послуг адвоката на суму 107 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 2038 від 12.11.2025.

Суд першої інстанції, із висновком якого погодився і апеляційний суд, зокрема, виснував, що інтереси позивача у цій справі представляв адвокат Кравченко С.В. (свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю № 4981 від 29.05.2012), який діяв на підставі довіреності № _12/06_ від 01.06.2025, виданої Товариством, у зв`язку із чим додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 18.12.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2026: клопотання Товариства задовольнив частково; стягнув з відповідача на користь позивача 50 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу; у іншій частині клопотання відмовив.

При цьому, відхиляючи доводи скаржника про те, що юридичні послуги були надані представником Товариства Кравченком С.В. саме як фізичною особою-підприємцем, а не як адвокатом, і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", як спеціальним законом, що регулює діяльність адвокатів, не передбачено такої форми здійснення адвокатської діяльності як фізична особа-підприємець, суди, з посиланням на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 17.09.2020 у справі № 760/32929/18 та від 01.02.2022 у справі № 910/10935/20, зазначили, що укладення договору Кравченком С.В. як фізичною особою-підприємцем не позбавляє його статусу адвоката, а тому в розумінні приписів процесуального закону не впливає на правильність розподілу судових витрат у справі.

Підприємство не погоджується з такими висновками судів та, зокрема, посилаючись на підставу касаційного оскарження судових рішень, передбачену пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України, зазначає про необхідність відступлення від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 01.02.2022 у справі № 910/10935/20 (про те, що укладення договору як фізичною особою-підприємцем не позбавляє статусу адвоката, а тому в розумінні приписів процесуального закону і не впливає на правильність розподілу витрат у справі, у разі, якщо наявні докази, що він приймав участь при розгляді справи як адвокат).

Верховний Суд виходить з того, що в силу приписів пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Відповідно до положень пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права у подібних правовідносинах з урахуванням висновку Верховного Суду, викладеного у постанові; (2) скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від такого висновку.

Колегія суддів ураховує, що основним завданням Верховного Суду відповідно до частини першої статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечення сталості та єдності судової практики.

Також, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у пункті 70 рішення від 18.01.2001 у справі "Чепмен проти Сполученого Королівства" (Chapman v. the United Kingdom) наголосив на тому, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом він не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави. Причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту.

Верховний Суд вважає за необхідне у даній справі звернутися до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16 та у постановах Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 910/8091/20, від 24.06.2021 у справі № 914/2614/13, такого змісту: "з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховного Суду суд повинен мати ґрунтовні підстави: попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання".

Відтак, для відступу від правової позиції, раніше сформованої Верховним Судом, необхідно встановити, що існує об`єктивна необхідність такого відступу саме у конкретній справі.

Зважаючи на це, у касаційній скарзі скаржник має обґрунтувати, що існуючий висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах потребує видозміни, від нього слід відмовитися або ж уточнити, модифікувати певним чином з урахуванням конкретних обставин його справи.

Так, на обґрунтування підстав для відступу від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 01.02.2022 у справі № 910/10935/20, скаржник зазначає таке.

З долучених Товариством та наявних у справі документів вбачається, що договір від 01.06.2025 № 03/25 укладений Товариством з Кравченком С.В., як фізичною особо-підприємцем; акт приймання-передачі послуг № 11 від 12.11.2025 також складений Товариством з Кравченком С.В., як фізичною особо-підприємцем; оплата послуг здійснена на рахунок Кравченка С.В. як фізичної особи-підприємця, що підтверджується відомостями з платіжної інструкції № 2038 від 12.11.2025.

Відтак, на думку скаржника, юридичні послуги надані Товариству Кравченком С.В. саме як фізичною особою підприємцем, а не як адвокатом, який здійснює свою адвокатську діяльність індивідуально та є самозайнятою особою у розумінні норм Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Скаржник наголошує, що у спірному випадку він не заперечує право самозайнятої особи-адвоката також здійснювати діяльність і як фізична особа-підприємець, однак юридичні послуги, надані фізичною особою-підприємцем не є адвокатською діяльністю, а тому не можуть відшкодовуватися як витрати на професійну правничу допомогу в розумінні статей 126, 129 ГПК України.

Скаржник вважає, що Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", як спеціальним законом, що регулює діяльність адвокатів, не передбачено такої форми здійснення адвокатської діяльності як фізична особа-підприємець.

Оцінюючи наведене, Верховний Суд не вважає зазначені аргументи скаржника очевидно неприйнятними з огляду на таке.

Як убачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій застосували правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 01.02.2022 у справі № 910/10935/20, про те, що укладання договору адвокатом як фізичною особою-підприємцем не позбавляє його статусу адвоката, а тому не впливає на порядок розподілу судових витрат у справі, у разі, якщо наявні докази, що він приймав участь при розгляді справи як адвокат.

Слід зазначити, що питання статусу адвоката, який уклав договір як фізична особа-підприємець, як представника у господарському процесі (як в контексті можливості вчинення відповідних дій з представництва інтересів клієнта (зокрема і подання позовної заяви), так і в контексті подальшого розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу за наслідком вчинення адвокатом відповідних представницьких дій) неодноразово розглядалося Верховним Судом (схожі до викладених у постанові від 01.02.2022 у справі № 910/10935/20 висновки викладені Верховним Судом також у постановах від 09.04.2024 у справі № 905/342/23, від 29.10.2024 у справі № 911/22/24, а також ухвалі від 04.03.2026 у справі № 911/514/25).

Водночас, відповідно до статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Так, за приписами пунктів 1, 2, 4, 9 частини першої статті 1 Закону:

- адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом;

- адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту;

- договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору;

- представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до частин першої, третьої статті 4 Закону адвокатська діяльність здійснюється на принципах верховенства права, законності, незалежності, конфіденційності та уникнення конфлікту інтересів. Адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (стаття 13 Закону).

Іншими формами адвокатської діяльності Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено адвокатське бюро (стаття 14) та адвокатське об`єднання (стаття 15).

Згідно з частинами першою, третьою статті 26 Закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги. Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

За приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому визначення поняття самозайнятої особи міститься у підпункті 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України), відповідно до якого самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником у межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

З урахуванням наведених положень ПК України діяльність адвоката підпадає під визначення незалежної професійної діяльності, а аналіз наведеної норми дозволяє виснувати, що законодавцем встановлено дві взаємовиключні форми самозайнятості фізичної особи: (1) у формі фізичної особи-підприємця (підприємницька діяльність) або (2) у формі провадження незалежної професійної діяльності до якої, зокрема, відноситься діяльність адвокатів.

Аналіз наведених положень Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" також дозволяє виснувати, що:

- лише адвокат є тією фізичною особою, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом;

- договір про надання правничої допомоги, на підставі якого здійснюється адвокатська діяльність згідно з нормою частини першої статті 26 Закону, в силу норми пункту 4 частини першої статті 1 Закону є домовленістю, за якою саме адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Водночас, за змістом Глави 8. Судові витрати РОЗДІЛУ І. ЗАГАЛЬНІ ПОЛОЖЕННЯ ГПК України:

- до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 123);

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частини перша, друга статті 126 ГПК України).

Наведене у сукупності дозволяє виснувати, що (1) адвокатська діяльність не є підприємницькою діяльністю; (2) хоча укладення договору з метою надання правничої допомоги фізичною особою як фізичною особою-підприємцем і не позбавляє таку особу статусу адвоката, проте такий правочин не є договором про надання правничої допомоги в розумінні положень Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", відповідно, на підставі такого договору витрати на професійну правничу допомогу не підлягають розподілу в порядку статей 126, 129 ГПК України.

З урахуванням наведеного Верховний Суд частково погоджується з доводами скаржника про наявність обґрунтованих мотивів для відступлення від висновків про те, що укладення договору як фізичною особою-підприємцем не позбавляє статусу адвоката, а тому в розумінні приписів процесуального закону і не впливає на правильність розподілу витрат у справі, у разі, якщо наявні докази, що він приймав участь при розгляді справи як адвокат.

На думку колегії суддів у такому випадку суду слід оцінювати докази понесення витрат на професійну правничу допомогу на предмет їх належності та допустимості, а не апріорі приймати їх.

Водночас, як вбачається з оскаржуваних судових рішень, окрім посилання на наведений висновок Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 910/10935/20, суди на підтвердження своєї позиції також послалися на висновки Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладені у постанові від 17.09.2020 у справі № 760/32929/18.

Так, у справі № 760/32929/18, вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, Верховний Суд погодився із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що наявний у матеріалах справи договір про надання правової допомоги, долучені розрахунки суми гонорару адвоката за надану правову допомогу та квитанції, складність справи, тривалість її розгляду, кількість учасників справи є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в розмірі, який підтверджений документально.

При цьому Верховний Суд не погодився із доводами касаційної скарги, що адвокат не може здійснювати адвокатську діяльність у формі фізичної особи-підприємця та, аналізуючи норм статті 13 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а також підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України, зокрема, виснував, що адвокатська діяльність не передбачена податковим законодавством України як така, що не може здійснюватися особами, що перебувають на спрощеній системі оподаткування. Зазначив, що не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень доводи касаційної скарги про те, що договір, всупереч статті 26, статті 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" не містить ознак договору про надання правової допомоги.

Частиною третьою статті 302 ГПК України встановлено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне передати цю справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав, передбачених частиною третьою статті 302 ГПК України, для відступу від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 17.09.2020 у справі № 760/32929/18, про те, що адвокатська діяльність не передбачена податковим законодавством України як така, що не може здійснюватися особами, що перебувають на спрощеній системі оподаткування.

Призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, перш за все, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом, і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрям, в якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, які потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи при цьому судам нижчого рівня результат вирішення конкретної судової справи.

Частиною першою статті 303 ГПК України унормовано, що питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

Ураховуючи наведені вище норми та мотиви, Верховний Суд вважає за необхідне з власної ініціативи передати справу № 910/7523/25 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись статтями 234, 235, 302, 303 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Справу № 910/7523/25 за касаційною скаргою державного підприємства "Гарантований покупець" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2026 передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Ю. Власов

Суддя Т. Малашенкова