ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.04.2026 м. Івано-ФранківськСправа № 909/325/25
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Скапровської І. М.,

Секретар судового засідання Шмаюн Ю. Ю.,

За участю прокурорів - Кутинської Н. Я., Дубинського В. Б.,

представників:

Головного управління ДПС в Івано-Франківській області - Довган О. В.,

Івано-Франківської міської ради - Буджака В. М.,

Управління капітального будівництва Івано-Франківської міської ради - Петечел Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом: керівника окружної прокуратури міста Івано-Франківська, вул. Мулика, 9, м. Івано-Франківськ, 76018, в інтересах держави в особі: Івано-Франківської міської ради, вул. Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ, 76004, Західного офісу Держаудитслужби, вул. Костюшка, 8, м. Львів, 79000, Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018,

до відповідачів: Управління капітального будівництва Івано-Франківської міської ради, вул. Незалежності, 6, м. Івано-Франківськ, 76018;

ТОВ "Трейдербуд", вул. Клочківська, 192А, м. Харків, 61045, про визнання недійсним договору від 10.04.2019 № 4-19 (із змінами та доповненнями), стягнення 4 615 477,20 грн на користь Управління капітального будівництва Івано-Франківської міської ради, а з Управління капітального будівництва Івано-Франківської міської ради одержані за рішенням суду кошти - в дохід держави та стягнення судового збору,

встановив, що прокурор в інтересах держави в особі Івано-Франківської міської ради, Західного офісу Держаудитслужби, Головного управління ДПС в Івано-Франківській області звернувся до суду з позовом до Управління капітального будівництва Івано-Франківської міської ради, ТОВ "Трейдербуд", про визнання недійсним договору від 10.04.2019 № 4-19 (із змінами та доповненнями), стягнення 4 615 477,20 грн на користь Управління капітального будівництва Івано-Франківської міської ради, а з Управління капітального будівництва Івано-Франківської міської ради одержані за рішенням суду кошти стягнути в дохід держави та стягнення судового збору.

В обґрунтування позову прокурор вказав на те, що спірний договір №4-19 від 10.04.2019 про закупівлю робіт по об`єкту "Будівництво навчально-виховного комплексу ЗОШ №6 в мікрорайоні "Опришівці" в м. Івано-Франківську", укладений з порушенням учасником закупівлі (ТОВ "Трейдербуд") законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів публічної закупівлі з ідентифікатором UA-219-03-05-001243-Б (рішення тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 24.11.2022 №53-р/тк.), з метою, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства (ч.1 ст. 203 ЦК України), а відтак, підлягає визнанню недійсним, отриманий дохід, стягненню у відповідності до вимог ч.3 ст. 228 ЦК України.

В підтвердження викладеного долучив копії: платіжної інструкції №336 від 10.03.2025, наказу №374к від 14.04.2021, повідомлень про встановлення підстав та намір здійснювати представництво інтересів держави в суді №09.50-69-1267ВИХ-25 від 11.03.2025, №09.50-69-1269ВИХ-25 від 11.03.2025, №09.50-69-1268ВИХ-25 від 11.03.2025, рішень адміністративної колегії №63/35-р/к від 30.05.2024, тимчасової адміністративної колегії №53-р/тк від 24.11.2022, листів №145-20.2/09-2847е від 17.03.2025, №09.50-69-377-ВИХ-25 від 24.01.2025, витягів з ЄДР щодо позивачів, відповідачів, положення про Управління капітального будівництва Івано-Франківської міської ради затвердженого рішенням Івано-Франківської міської ради від 19.12.2024 №292-48, листів №1165-25 від 24.02.2025, №09.50-69-855ВИХ-25 від 17.02.2025, №130913-17/211-2025 від 03.02.2025, №130913-17/171-2025 від 29.01.2025, №09.50-69-375ВИХ-25 від 24.01.2025, №09.50-69-375ВИХ-25 від 24.01.2025, витягів з рішень Івано-Франківської міської ради №178-41 від 19.06.2020, №380-34 від 18.12.2019, №360-22 від 14.12.2018, листів №09/01-09/447 від 03.02.2025, №09.50-69-374ВИХ-25 від 24.01.2025, платіжних доручень 885 від 13.05.2020, №405 від 14.08.2019, платіжних інструкцій №462 від 21.11.2019, №167 від 13.05.2019, виписки/особовий рахунок з 01.08.2019 по 31.08.2019, договору №4-19 від 10.04.2019 про закупівлю робіт по об`єкту "Будівництво навчально-виховного комплексу ЗОШ №6 в мікрорайоні "Опришівці" в м. Івано-Франківську" з додатковими угодами №1 від 11.02.2020, №2 від 23.03.2020, №3 від 03.11.2021, листів №09/25-20/4 від 07.02.2025, №09.50-69-373ВИХ-25 від 24.01.2025, звітів про виконання договору про закупівлю від 03.11.2021, від 10.04.2019, повідомлення про намір укласти договір, форми протоколу, форми реєстру, викопіювання з сайту prozorro.gov.ua щодо виконання договору, доказів надсилання сторонам у справі копії позовної заяви з додатками.

За наслідками розгляду позову, суд відкрив провадження у справі та призначив підготовче засідання.

Івано-Франківська міська рада, відповідач - Управління капітального будівництва Івано-Франківської міської ради, щодо позову заперечили та вказали на те, що прокурор не довів належними та допустимими доказами у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення оспорюваних правочинів, наявність протиправних наслідків оспорюваних правочинів, а також наявність умислу (наміру) у сторін саме на укладення договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, не обґрунтовано спрямованість та відповідність оспорюваних правочинів ознакам, які б свідчили про посягання на суспільні, економічні та соціальні основи держави і суспільства, прокурором обрано неефективний спосіб захисту, в спірних правовідносинах ні Івано-Франківська міська рада, ні Західний офіс Держаудитслужби, ні Головне управління ДПС в Івано-Франківській області, не набули статусу позивача. Щодо неналежного відповідача, Івано-Франківська міська рада звернула увагу на те, що позовні вимоги, в її інтересах, фактично звернуті до її ж органу, що суперечить положенням статті 45 ГПК України.

13.08.2025, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

12.09.2025, 15.09.2025 від Івано-Франківської міської ради та Управління капітального будівництва Івано-Франківської міської ради надійшли клопотання про зупинення провадження у справі до завершення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду справи № 922/3456/23.

Суд, за наслідками розгляду вказаних клопотань, зупинив провадження у справі.

05.01.2026, в зв`язку з тим, що обставина, що викликала зупинення провадження усунена, суд поновив провадження у справі та призначив розгляд справи.

18.03.2026, прокурор подав клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження та зупинення провадження у справі до розгляду ВС справи №910/20111/23 від 24.02.2026, оскільки у правовідносинах, що є подібними до спірних правовідносин у даній справі, здійснюється перегляд судових рішень.

Суд відмовив у задоволенні вказаного клопотання (про що зазначив у протоколі судового засідання), оскільки ВС у складі об`єднаної палати КГС, 19.12.2025, у справі №922/3456/23, виклав позицію стосовно розгляду справ у подібних правовідносинах.

Відповідач ТОВ "Трейдербуд" правом подання відзиву на позов не скористався, в судові засідання не з`являвся, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином ухвалами суду від 24.03.2025, 30.04.2025, 14.05.2025, 11.06.2025, 23.07.2025, 13.08.2025, 18.09.2025, 05.01.2026, 05.02.2026, 18.03.2026, які направлені на адресу місцезнаходження юридичної особи відповідача, що підтверджується рекомендованими повідомлення про вручення №035, 803, 551, 632, 690, 080, 839, R00, R65, R00.

Згідно з ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд, враховуючи приписи ст.ст. 165, 178 ГПК України, зокрема право суду розглянути справу, у разі ненадання відповідачем ТОВ "Трейдербуд" відзиву у встановлений судом строк, за наявними в ній матеріалами, розглянув матеріали справи та вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

При цьому суд врахував наступне.

Предметом спору є вимога прокурора про визнання недійсним договору від 10.04.2019 № 4-19 (із змінами та доповненнями), застосування наслідків недійсності правочину шляхом стягнення 4 615 477,20 грн на користь Управління капітального будівництва Івано-Франківської міської ради, а з Управління капітального будівництва Івано-Франківської міської ради одержані за рішенням суду кошти - в дохід держави (в порядку ч.3 ст. 228 ЦК України).

Отже, ключовим питанням є наявність підстав для застосування ч. 3 ст. 228 ЦК України.

Ч. 3 ст. 228 ЦК України передбачено, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

ОКГС ВС в постанові від 19.12.2025, що винесена у справі №922/3456/23, зроблено висновки про те, що вирішуючи питання щодо застосування ч.3 ст. 228 ЦК України, суд має врахувати те, що санкції, передбачені ч.3 ст.228 ЦК, є не компенсаційними, а конфіскаційними санкціями, які передбачають стягнення усього отриманого за правочином на користь держави. Ці санкції спрямовані не на відновлення правового стану, який існував до порушення, а на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства.

Конфіскація без вироку суду (Non-Conviction Based Confiscation - NCBC) розглядається ЄСПЛ як втручання у право власності, захищене ст.1 Першого протоколу до Конвенції.

Застосування наслідків, передбачених ч.3 ст.228 ЦК є втручанням держави у право власності приватних осіб. Тому підлягає застосуванню ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до зазначеної статті кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;

- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;

- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Як стверджує прокурор, не заперечили сторони, між сторонами існували договірні відносини (договір №4-19 від 10.04.2019), за наслідками яких, ТОВ "Трейдербуд", як генеральний підрядник (відповідач 2), зобов`язався виконати відповідно до проектно-кошторисної документації та умов договору Роботи з будівництва навчально-виховного комплексу ЗОШ №6 в мікрорайоні "Опришівці" в м. Івано-Франківську". За наслідками виконання договору, коштом місцевого бюджету м. Івано-Франківська (рішення міської ради від 14.12.2018) профінансовано виконані ТОВ "Трейдербуд" роботи на суму 4 615 477, 20 грн.

Західне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України (далі - ЗМТВ АМКУ) 30.05.2024 винесло рішення за №63/35-р/к про визнання ТОВ Тредйдербуд" таким, що вчинило порушення передбачені п.1 ст.50 та п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю "Робіт з будівництва навчально-виховного комплексу ЗОШ №6 в мікрорайоні "Опришівці" в м. Івано-Франківську", ДК 021:2015:45214000-0 - Будівництво освітніх та науково-дослідних закладів", ідентифікатор закупівлі UA-2019-03-05-001243-b, які проводило Управління капітального будівництва Івано-Франківської міської ради і за вказане порушення наклало на ТОВ "Трейдербуд" штраф у розмірі 1 462 779 грн.

Отже, суб`єкта господарювання, який порушив норми Закону "Про захист економічної конкуренції", притягнуто до відповідальності та у вигляді штрафу.

Враховуючи конфіскаційний характер санкції, передбаченої ч.3 ст.228 ЦК, який суд не може змінити, як і зменшити розмір, ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції (п.100 постанови ОКГС ВС від 19.12.2025, що винесена у справі №922/3456/23).

ОКГС ВС у вищевказаній постанові звернула увагу на невідповідність норми ч.3 ст.228 ЦК загальним засадам цивільного законодавства, її каральний характер, притаманний нормам саме публічного, а не приватного права, а також на суттєві логічні невідповідності приписів частин 1, 2 ст.228 ЦК, які встановлюють що нікчемним є правочин який суперечить публічному порядку, але як наслідок передбачають більш м`які наслідки - двосторонню реституцію та ч.3 цієї статті, яка щодо оспорюваного правочину (який порівняно з нікчемним є не очевидно недійсним і відтак має меншу суспільну небезпеку) встановлює у якості наслідків набагато жорсткішу санкцію - стягнення з винної сторони (сторін) майна на користь держави (п.101).

Відповідно до ст. ст. 74, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За наведеного, вимог п. 4 ст. 236 ГПК України, згідно яких, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, позиції ОКГС ВС, викладеної в постанові від 19.12.2025, що винесена у справі №922/3456/23, а відтак, відсутності підстави для застосування ч.3 ст. 228 ЦК України, як норми, що за своїм змістом створює підстави для непропорційного втручання в право власності й добросовісного учасника, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 86, 129, 236-238, 240-241 ГПК, суд

ВИРІШИВ:

в задоволенні позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Апеляційну скаргу може бути подано до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 20.04.2026.

Суддя І. М. Скапровська