ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

15.04.2026 Справа № 914/3113/25

Суддя Господарського суду Львівської області Мазовіта А.Б., за участю секретаря судового засідання Перейми Х.О., розглянувши матеріали справи

за позовом:Керівника Берегівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Виноградівської міської ради Закарпатської області, м.Виноградів, Закарпатська область

до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗЕНЕРГО ТРЕЙД», м.Львів

про:визнання недійсними додаткових угод до договору та стягнення 701 893,13 грн.

Представники сторін:

від прокуратури: Слиш Г.С. прокурор;

від позивача: Пилип Д.Я. (в режимі відеоконференції);

від відповідача: Булат В. адвокат (в режимі відеоконференції).

Суд встановив:

Керівник Берегівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Виноградівської міської ради Закарпатської області, м.Виноградів, Закарпатська область звернулася до Господарського суду Львівської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗЕНЕРГО ТРЕЙД», м.Львів про визнання недійсними додаткових угод до договору та стягнення 881 893,13 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 13.10.2025 позовну заяву прокурора залишено без руху у зв`язку із недотриманням останнім вимог ст. 164 ГПК України.

06.11.2025 на адресу суду надійшла заява прокурора про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 08.12.2025.

22.12.2025 через підсистему «Електронний суд» від представника Берегівської окружної прокуратури надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог (вх.№5511/25 від 22.12.2025).

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.03.2026 прийнято до розгляду заяву Берегівської окружної прокуратури про зменшення розміру позовних вимог (вх.№5511/25 від 22.12.2025), визначено подальший розгляд справи з урахуванням ціни позову 701 893,13 грн, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 16.03.2026.

Хід розгляду справи викладено в попередніх ухвалах суду та протоколах судових засідань.

02.04.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗЕНЕРГО ТРЕЙД» надійшло клопотання про залишення позову без розгляду (вх.№9349/26 від 02.04.2026).

14.04.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника Берегівської окружної прокуратури надійшли заперечення на клопотання відповідача про залишення позову без розгляду (вх.№10303/26 від 14.04.2026).

15.04.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника Виноградівської міської ради Закарпатської області надійшли заперечення на клопотання відповідача про залишення позову без розгляду (вх.№10464/26 від 15.04.2026).

15.04.2026 у судове засідання з`явилися прокурор, представники позивача та відповідача (у режимі відеоконференції).

Судом оголошено клопотання, подані сторонами, та заслухано їх пояснення.

Розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗЕНЕРГО ТРЕЙД» про залишення позову без розгляду (вх.№9349/26 від 02.04.2026), суд зазначає наступне.

Приписами статті 226 ГПК України визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких суд залишає позовну заяву без розгляду. Зазначена норма процесуального права встановлює умови та порядок застосування такого процесуального наслідку, а також покладає на суд обов`язок перевірити наявність відповідних правових підстав у кожному конкретному випадку.

Предметом спору у цій справі є вимоги про визнання недійсними додаткових угод до договору та стягнення 701 893,13 грн.

Відповідач у поданому клопотанні просить залишити позовну заяву без розгляду, посилаючись на відсутність у прокурора повноважень на звернення до суду та недотримання порядку представництва інтересів держави, визначеного статтею 131-1 Конституції України та абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

В обґрунтування клопотання зазначає, що окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» визнані такими, що не відповідають Конституції України Рішенням Конституційного Суду України від 03.12.2025 № 6-р(II)/2025, яким також сформовано підхід щодо виключного характеру представництва прокурором інтересів держави.

Відповідач вказує, що наведене рішення Конституційного Суду України підтверджує обмежений характер повноважень прокурора та виключність випадків представництва, однак прокурор у цій справі фактично застосовує норми, що втратили конституційну основу, посилаючись на їх формальну чинність до 01.01.2027.

Крім того, відповідач посилається на постанову Верховного Суду від 03.03.2026 у справі № 757/60260/19-ц, відповідно до якої суди не застосовують нормативно-правові акти, що суперечать Конституції України, навіть у разі їх формальної чинності, та вважає, що така правова позиція виключає можливість здійснення прокурором представництва у спірних правовідносинах.

Також відповідач зазначає про недотримання прокурором вимог щодо попереднього повідомлення відповідного органу місцевого самоврядування про звернення до суду, що, на його думку, є самостійною підставою для залишення позову без розгляду.

Прокурор та представник позивача заперечили проти задоволення заяви відповідача про залишення позову без розгляду, вказавши, що позов подано з дотриманням вимог статті 131-1 Конституції України, статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та статті 53 ГПК України, а підстави для представництва інтересів держави підтверджуються бездіяльністю уповноваженого органу.

Доводи відповідача щодо Рішення Конституційного Суду України від 03.12.2025 № 6-р(ІІ)/2025 вважають безпідставними, оскільки цим рішенням не скасовано повноваження прокурора на представництво інтересів держави та відтерміновано втрату чинності відповідних положень закону без заборони їх застосування у перехідний період.

Також зазначили, що вимоги закону щодо попереднього повідомлення уповноваженого органу дотримано, а правова позиція Верховного Суду від 03.03.2026 у справі № 757/60260/19-ц не спростовує правомірності представництва прокурора у цій справі.

У зв`язку з наведеним просили у задоволенні заяви відповідача відмовити.

Суд виходить з того, що відповідно до статей 131-1 Конституції України, 23 Закону України «Про прокуратуру» та статті 53 ГПК України, прокурор здійснює представництво інтересів держави у разі порушення або загрози їх порушення за наявності передбачених законом підстав, зокрема у випадку бездіяльності уповноваженого органу.

З системного аналізу вищевказаних норм вбачається, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Суд звертає увагу на те, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом, зокрема у разі якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, зазначила, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. При цьому, невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд, зокрема у постанові Великої Палати від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, прокурор має право на звернення до суду у разі, якщо орган, уповноважений державою, не здійснює належного захисту інтересів держави або відсутній відповідний орган.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.12.2024 у справі № 240/19209/21, відповідно до якої суди зобов`язані виходити з принципу верховенства права та застосовувати норми Конституції України як норми прямої дії, водночас оцінюючи дотримання прокурором встановленої законом процедури представництва.

З огляду на доводи відповідача щодо неконституційності окремих положень абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», слід врахувати таке.

У пункті 68 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18 грудня 2025 року у справі № 160/4161/24 зазначено, що Конституційний Суд України Рішенням від 03 грудня 2025 року № 6-р(ІІ)/2025 визнав неконституційними окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону № 1805-III у тій частині, в якій вони надають прокурору право здійснювати представництво інтересів держави в суді у зв`язку з нездійсненням або неналежним здійсненням захисту таких інтересів уповноваженим суб`єктом владних повноважень.

Водночас пунктами 3, 4 резолютивної частини зазначеного Рішення встановлено, що відповідні положення втрачають чинність лише з 01 січня 2027 року, а також прямо передбачено, що дія цього Рішення не поширюється на правовідносини, які виникли під час чинності оспорюваних норм.

За таких обставин до настання визначеного Конституційним Судом України строку втрати чинності спірні приписи залишаються чинними та обов`язковими до застосування. Відтак прокурори зобов`язані керуватися ними у своїй діяльності, а суди враховувати імперативні вказівки Конституційного Суду України щодо відтермінування втрати ними чинності та неприпустимості поширення дії відповідного Рішення на раніше виниклі правовідносини.

Щодо доводів відповідача про неконституційність положень статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та посилання на постанову Верховного Суду від 03.03.2026 у справі № 757/60260/19-ц, суд зазначає, що вказана позиція стосується загальних підходів до незастосування актів, які суперечать Конституції України, однак не скасовує обов`язковості врахування рішень Конституційного Суду України та не заперечує можливість застосування чинних норм у перехідний період, якщо їх дія відтермінована у встановленому порядку.

Суд також враховує Рішення Конституційного Суду України від 03.12.2025 № 6-р(ІІ)/2025, яким визнано неконституційними окремі положення статті 23 Закону України «Про прокуратуру» з одночасним відтермінуванням втрати ними чинності. Таким чином, зазначені положення на момент розгляду справи формально є чинними та підлягають застосуванню з урахуванням правової позиції Конституційного Суду України.

Щодо доводів про недотримання прокурором порядку повідомлення уповноваженого органу, суд виходить із того, що матеріали справи містять докази направлення відповідного повідомлення та відсутності реагування з боку органу місцевого самоврядування, що у сукупності свідчить про дотримання вимог абзацу 3 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, у даному випадку прокурор звертається з позовом з метою захисту інтересів держави в особі Виноградівської міської ради Закарпатської області. Обґрунтування прокурора щодо Виноградівської міської ради Закарпатської області як позивача у справі пов`язане з бездіяльністю органу місцевого самоврядування щодо захисту інтересів держави, зокрема у забезпеченні реалізації принципів регулювання бюджетних відносин під час публічних закупівель.

Прокурор зазначає, що сторони договору, всупереч інтересам держави та з порушенням вимог Закону України «Про публічні закупівлі», уклали недійсні додаткові угоди, якими суттєво збільшили ціну за одиницю товару. Це призвело до нераціонального та неефективного використання грошових коштів у сумі 701 893,13 грн. з міського бюджету, що не відповідає меті Закону та принципам здійснення публічних закупівель за бюджетні кошти.

Тобто правовідносини, пов`язані з використанням коштів місцевого бюджету, мають суспільний інтерес, а витрачання коштів за недійсними угодами порушує права та інтереси територіальної громади в особі міської ради, яка не вживала заходів для повернення зазначених коштів, хоча була обізнана про можливі порушення.

Варто зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21 зазначила, що використання коштів місцевого бюджету має суспільний інтерес, а органи місцевого самоврядування зобов`язані забезпечувати їх раціональне та ефективне використання.

Отже, Виноградівська міська рада Закарпатської області, як орган місцевого самоврядування, уповноважена вживати заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави у частині законного та ефективного використання коштів місцевого бюджету. Схожі висновки викладені у постановах КГС ВС від 22.12.2022 у справі №904/123/22, від 26.10.2022 у справі №904/5558/20 та від 21.12.2022 у справі №904/8332/21.

Також судом встановлено, що для вирішення питання щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в особі Виноградівської міської ради Закарпатської області, відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», Берегівська окружна прокуратура звернулася з листом від 26.09.2025 до міської ради з проханням надати інформацію про вжиті заходи правового характеру щодо захисту інтересів держави, спрямовані на визнання додаткових угод до договору недійсними та стягнення коштів за непоставлений товар.

Доказів вжиття відповідних заходів Виноградівською міською радою не було надано. Згідно з листом міської ради від 26.09.2025 № 02.1 22/3345 було повідомлено, що в бюджеті громади відсутні кошти на сплату судового збору.

Відтак, Берегівська окружна прокуратура повідомила позивача про реалізацію представницьких функцій прокуратурою у зв`язку з необхідністю усунення порушень законодавства про публічні закупівлі та про подання відповідної позовної заяви до суду.

Таким чином, позов пред`являється прокурором в інтересах держави в особі позивача відповідно до повноважень, наданих ст. 24 Закону України «Про прокуратуру», оскільки при наявності порушених інтересів у бюджетній сфері уповноваженим органом заходів щодо усунення зазначених порушень не вжито.

Також варто зазначити, що у постанові від 19.08.2025 у справі № 902/16/24 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, посилаючись на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, вказав, що держава, вступаючи у цивільні правовідносини, набуває та здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах наданої їм компетенції. Поведінка таких органів розглядається як поведінка держави, а у судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через уповноважений орган. Отже, фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивачем визначено конкретний орган.

Крім того, у постанові від 18.09.2024 у справі № 918/1043/21 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що визначати наявність порушення інтересів держави та звертатися до суду з відповідними вимогами може суб`єкт, наділений владними повноваженнями у спірних правовідносинах, або прокурор, який, виконуючи субсидіарну функцію, здійснює представництво інтересів держави у разі, якщо компетентний орган не здійснює такого захисту або здійснює його неналежним чином.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що прокурор, звертаючись до суду з позовом в інтересах держави, дотримався вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та частини четвертої статті 53 ГПК України, належним чином підтвердив наявність відповідних повноважень і підстав для представництва, у зв`язку з чим правові підстави для залишення позову без розгляду відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГПК України, суд відкладає розгляд справи у випадках, передбачених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

З огляду на викладене та з метою забезпечення процесуальних прав учасників справи, принципів рівності та змагальності сторін, суд вирішив відкласти судове засідання на іншу дату.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 46, 53, 202, 216, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗЕНЕРГО ТРЕЙД» про залишення позову без розгляду (вх.№9349/26 від 02.04.2026).

2. Відкласти судове засідання на 04.05.2026 о 13:15 год.

3. Засідання відбудеться у приміщенні Господарського суду Львівської області за адресою: 79014, м. Львів, вул. Личаківська, 128, зал судових засідань № 7.

4. Явка повноважних представників сторін в судове засідання обов`язкова.

5. При направленні у судове засідання уповноважених представників сторін, останнім мати при собі відповідно до ст.60 Господарського процесуального кодексу України документи, що підтверджують повноваження представників.

6. Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

7. Веб-адреса суду http://lv.arbitr.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається.

8. Звернути увагу сторін на те, що відповідно до ст.135 Господарського процесуального кодексу України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зокрема, за ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу.

Суддя Мазовіта А.Б.