ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2026 року м.Дніпро Справа № 912/99/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О.(доповідач),

суддів: Верхогляд Т.А., Мороз В.Ф.

при секретарі судового засідання Новіковій Д.О.

Представники сторін в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином

розглянувши без сторін апеляційну скаргу Приватного підприємства "СІТІ БУД ПЛЮС" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 15.05.2025 у справі № 912/99/25 (суддя Тимошевська В.В.)

за позовом: Комунального підприємства "Теплоенергетик" Кропивницької міської ради", вул. Сергія Гришина, 23/16, м. Кропивницький, 25030

до відповідача: Приватного підприємства "СІТІ БУД ПЛЮС", вул. Бєлінського, 26, м. Кропивницький, 25005

про стягнення 407 619,80 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Комунальне підприємство "Теплоенергетик" Кропивницької міської ради" звернулось до Господарського суду Кіровоградської області з позовом до Приватного підприємства "СІТІ БУД ПЛЮС" про стягнення 1 645 973,00 грн, з яких: 1 238 353,20 грн безпідставно набутого майна (неповернутих коштів) та 407 619,80 грн збитків, з покладенням на відповідача судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами укладено договір підряду № 20/22/09 від 22.09.2023 на виконання робіт по об`єкту «Капітальний ремонт котельні по вул. Комарова в м. Кропивницький». На виконання умов договору позивачем 13.10.2023 сплачено аванс у розмірі 2 445 718,80 грн, у т.ч. ПДВ 407 619,80 грн. Відповідач, в порушення вимог пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, не склав та не зареєстрував в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну на суму отриманого авансу («першу подію»), внаслідок чого позивач був позбавлений права включити суму ПДВ до складу податкового кредиту та скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 407 619,80 грн, що є збитками позивача. В ході розгляду справи позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, відмовившись від вимоги про стягнення 1 238 353,20 грн безпідставно набутого майна, та просив стягнути з відповідача 407 619,80 грн збитків.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 15.05.2025 (повний текст складено 19.05.2025) позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Приватного підприємства "СІТІ БУД ПЛЮС" (ідентифікаційний код 37277329, вул. Бєлінського, 26, м. Кропивницький, 25005) на користь Комунального підприємства "Теплоенергетик" Кропивницької міської ради" (ідентифікаційний код 24153576, вул. Сергія Гришина, 23/16, м. Кропивницький, 25030) 407 619,80 грн збитків, а також 4 891,44 грн судового збору.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що між сторонами укладено договір підряду № 20/22/09 від 22.09.2023, на виконання якого позивачем 13.10.2023 сплачено відповідачу аванс у розмірі 2 445 718,80 грн, у т.ч. ПДВ 407 619,80 грн. Суд зазначив, що відповідно до пунктів 201.1, 201.7, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України у відповідача виник обов`язок скласти та зареєструвати податкову накладну на суму коштів, що надійшли як попередня оплата (аванс), проте така податкова накладна складена не була, що не заперечується відповідачем. Суд першої інстанції констатував, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій щодо складення та реєстрації податкової накладної на «першу подію» на отриману суму коштів (аванс), а відповідач не наводить жодних пояснень щодо причин вказаного та не подає будь-яких доказів складення і реєстрації податкової накладної у правовідносинах з позивачем. Суд також врахував, що сплачена позивачем сума авансу відповідає первинним документам, складеним після виконання та прийняття робіт за договором, та що відповідно до пункту 192.1 статті 192 ПКУ у разі зміни суми компенсації вартості товарів/послуг суми податкових зобов`язань та податкового кредиту підлягають коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної. Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 925/556/21, суд зазначив, що збільшення податкового кредиту є майновим інтересом покупця, який реалізовується після виконання продавцем обов`язку скласти та зареєструвати в ЄРПН податкову накладну, і саме від дій відповідача залежить вирішення питання реєстрації податкових накладних та можливість включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача. Суд встановив усі складові цивільного правопорушення: протиправну поведінку відповідача (відсутність реєстрації податкової накладної), збитки позивача (неможливість включення суми ПДВ до податкового кредиту), причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, а також вину відповідача, який не спростував її та не пояснив причини відсутності реєстрації податкової накладної.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, через систему "Електронний суд", з апеляційною скаргою звернулось Приватне підприємство "СІТІ БУД ПЛЮС", в якій просить скасувати рішення Господарського суду Кіровоградської області від 19.05.2025 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

Апелянт зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а при ухваленні рішення було допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Скаржник посилається на те, що системний аналіз положень пункту 187.1 статті 187 та пунктів 201.1, 201.7, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України дає підстави для висновку, що для визначення остаточної суми ПДВ у відносинах за договором підряду від 22.09.2023 № 20/22/09 необхідно визначити остаточну вартість виконаних робіт за таким договором підряду, оскільки саме ця сума буде базою для нарахування податку на додану вартість.

Апелянт стверджує, що у разі якщо остаточна вартість виконаних робіт за договором підряду дорівнюватиме або буде більшою ніж сплачений аванс у розмірі 2 445 718,80 грн, то можна стверджувати про виникнення обов`язку підрядника зареєструвати податкову накладну на вартість виконаних робіт. Натомість, у разі якщо остаточна вартість виконаних робіт буде меншою ніж сплачений аванс, то у підрядника не виникає обов`язку зареєструвати податкову накладну, а зайво сплачені кошти повертаються замовнику за правилами статті 1212 ЦК України з урахуванням податку на додану вартість, який був включений в авансовий платіж.

Скаржник звертає увагу суду на те, що позивач у підготовчому засіданні відмовився від позовної вимоги про стягнення 1 238 353,20 грн зайво сплачених коштів за договором підряду та повідомив суд про те, що ним наразі подані документи на технічну експертизу для узгодження остаточної вартості виконаних робіт відповідачем. При цьому кількісні та вартісні характеристики актів виконаних робіт, які були подані позивачем на технічну експертизу, позивач не повідомив, а також не зазначив, чи є ці акти такими, що зменшують обсяги робіт, або такими, що збільшують обсяги робіт, тобто наразі зрозуміти остаточну вартість робіт, виконаних відповідачем за договором підряду, неможливо.

На підставі викладеного апелянт доходить висновку, що з юридичної точки зору стверджувати про понесення позивачем збитків внаслідок незареєстрованої податкової накладної на суму сплаченого авансу за договором підряду є передчасним, оскільки неможливо встановити остаточну вартість виконаних робіт за договором підряду від 22.09.2023 № 20/22/09, що є базою для нарахування податку на додану вартість.

Апелянт також наголошує на тому, що для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, розміру збитків, причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. Відсутність хоча б одного з цих елементів звільняє боржника від відповідальності. Скаржник зазначає, що відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім і невідворотним наслідком порушення зобов`язання, тобто прямі збитки, тоді як збитки, настання яких можливо було уникнути та які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку, є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню. З огляду на викладене, апелянт вважає, що позивачем не доведено понесення ним реальних збитків у розмірі суми ПДВ, яку він не зміг зарахувати до податкового кредиту, у зв`язку з невиконанням відповідачем свого зобов`язання з реєстрації податкової накладної в ЄРПН.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Комунальне підприємство "Теплоенергетик" Кропивницької міської ради" подало відзив на апеляційну скаргу, згідно якого заперечує проти апеляційної скарги Приватного підприємства "СІТІ БУД ПЛЮС" та вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на наступне:

Позивач зазначає, що оскаржуване рішення Господарського суду Кіровоградської області від 15.05.2025 ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Щодо доводів відповідача про необхідність визначення остаточної вартості виконаних робіт як бази для нарахування ПДВ, позивач зазначає, що такі посилання не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Позивач наголошує, що відповідно до пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше, зокрема дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню. Таким чином, саме факт отримання авансу 13.10.2023 породив обов`язок відповідача скласти та зареєструвати податкову накладну, незалежно від остаточної вартості виконаних робіт. Пояснення відповідача суперечать нормам Податкового кодексу України щодо моменту виникнення податкового зобов`язання, ігнорують факт реального авансу як підстави для реєстрації податкової накладної, а відповідач помилково пов`язує питання вартості майбутніх робіт із вже відбутою подією сплатою авансу.

Позивач посилається на те, що відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України на продавця товарів/послуг покладено обов`язок в установлені терміни скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних. Податкова накладна складається на дату виникнення податкових зобов`язань (дату першої події) окремо на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). Відсутність факту реєстрації податкових накладних в ЄРПН не дає права покупцю на включення сум ПДВ до податкового кредиту.

Позивач зазначає, що відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, не підтверджені зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними. Таким чином, з 01.01.2015 Податковий кодекс не встановлює для платника ПДВ механізм, який би дозволяв йому включити ПДВ за відповідною операцією до складу податкового кредиту за відсутності зареєстрованої контрагентом у ЄРПН податкової накладної. Позивач також не має у податкових відносинах права самостійно спонукати контрагента до здійснення реєстрації.

Позивач наголошує на наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка відповідача полягає у відсутності реєстрації податкової накладної в порушення вимог пункту 201.10 статті 201 ПК України; збитки позивача неможливість включення суми ПДВ у розмірі 407 619,80 грн до податкового кредиту та, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на цю суму; причинний зв`язок саме бездіяльність відповідача щодо реєстрації податкової накладної призвела до неможливості включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача; вина відповідача під час розгляду справи відповідач не спростував свою вину та не надав пояснення щодо причини відсутності реєстрації податкової накладної. Крім того, судом першої інстанції констатовано, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій щодо складення та реєстрації податкової накладної.

Позивач посилається на правові позиції, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 925/556/21, постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі № 908/1568/18, постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.08.2018 у справі № 917/877/17, постанові Верховного Суду від 10.01.2022 у справі № 910/3338/21, постанові Верховного Суду від 31.01.2023 у справі № 904/72/22, згідно з якими належним способом захисту для покупця у разі порушення контрагентом обов`язку щодо складення та реєстрації податкових накладних є звернення до суду з позовом про відшкодування завданих збитків, а збільшення податкового кредиту є майновим інтересом покупця, який реалізовується після виконання продавцем обов`язку скласти та зареєструвати в ЄРПН податкову накладну.

Позивач також звертає увагу на те, що пунктом 7.6 договору підряду передбачено, що всі податкові накладні та розрахунки коригування повинні бути зареєстровані в ЄРПН протягом законодавчо встановленого строку, а у разі порушення підрядником строків чи порядку реєстрації податкової накладної, внаслідок чого замовник втрачає право на включення суми ПДВ до податкового кредиту, замовник нараховує штраф у розмірі 40% від вартості виконаних робіт.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.06.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Дармін М.О., судді: Мороз В.Ф., Верхогляд Т.А.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.06.2025р. витребувано у Господарського суду Кіровоградської області матеріали справи № 912/99/25. Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "СІТІ БУД ПЛЮС" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 15.05.2025 у справі № 912/99/25 (суддя Тимошевська В.В.)до надходження матеріалів даної справи з Господарського суду Кіровоградської області.

20.06.2025р. матеріали справи № 912/99/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.06.2025 апеляційну скаргу залишено без руху. Скаржнику наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме подання до апеляційного суду належних доказів доплати судового збору у сумі 7337,16 грн.

На виконання вказаної ухвали від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги та долучення до матеріалів апеляційної скарги витребуваних судом доказів.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "СІТІ БУД ПЛЮС" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 15.05.2025 у справі № 912/99/25. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 03.03.2026 об 12:00 годин.

16.07.2025 до Центрального апеляційного господарського суду через «Електронний суд» від представника Комунального підприємства "Теплоенергетик" Кропивницької міської ради" надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.03.2026 доведено сторін до відома що розгляд апеляційної скарги Приватного підприємства "СІТІ БУД ПЛЮС" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 15.05.2025 у справі № 912/99/25 відбудеться в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду зал судового засіданні №511.

02.03.2026 до Центрального апеляційного господарського суду через «Електронний суд» від представника Приватного підприємства "СІТІ БУД ПЛЮС" надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.03.2026 розгляд апеляційної скари Приватного підприємства "СІТІ БУД ПЛЮС" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 15.05.2025 у справі № 912/99/25 відкладено на 06.04.2026 на 12:40 год.

В судове засідання 06.04.2026 Представники сторін в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином через «Електронний суд», відомостей про причини неявки до суду не надходили.

Під час проведення судового засідання 06.04.2026 на території Дніпропетровської області сигналу повітряної тривоги оголошено не було, у зв`язку з чим колегія суддів висновує про відсутність підстав для висновку щодо наявності обставин, що перешкоджають здійсненню правосуддя та розгляду справи у визначений час.

06.04.2026 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:

Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим і залежить насамперед від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Предмет доказування формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №910/4994/18).

З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині неоспорюваних сторонами обставин справи відносно того, що: 22.09.2023 між КП "Теплоенергетик" (Замовник) і ПП "СІТІ БУД ПЛЮС" (Підрядник) укладено договір підряду № 20/22/09, предметом якого є виконання робіт по об`єкту «Капітальний ремонт котельні по вул. Комарова в м. Кропивницький» (Код за ДК021:20-6 Інші завершальні будівельні роботи); Вартість робіт за договором на момент підписання становить 4 891 437,60 грн, у т.ч. ПДВ 815 239,60 грн, та є динамічною; За угодою сторін проводиться попередня оплата у розмірі до 50% від загальної вартості договору; Пунктом 7.6 договору передбачено обов`язок підрядника зареєструвати всі податкові накладні та розрахунки коригування в ЄРПН протягом законодавчо встановленого строку; Додатковою угодою № 2 від 27.12.2023 сторони продовжили строк дії договору до 31.12.2024, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань сторонами; Додатковою угодою № 3 від 27.12.2023 сторони зменшили бюджетні зобов`язання на 2023 рік за договором на 362 122,80 грн; 13.10.2023 КП "Теплоенергетик" здійснено оплату авансу за договором у розмірі 50% у сумі 2 445 718,80 грн, у т.ч. ПДВ 407 619,80 грн; 27.12.2023 замовником здійснено остаточну оплату за договором у сумі 2 083 596,00 грн; Між сторонами складено та підписано Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми № КБ-3 та Акти приймання виконаних будівельних робіт за формою № КБ-2в: Акт № 1 від 25.12.2023 на суму 2 106 614,40 грн, Акт № 2 від 25.12.2023 на суму 1 718 157,60 грн, Акт № 3 від 25.12.2023 на суму 500 245,20 грн; Коригувальним актом № 4 приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2024 від 30.09.2024 сторони зменшили ціну роботи на суму 1 238 353,20 грн, у т.ч. ПДВ 206 392,20 грн;

Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи. За твердженням скаржника, суд першої інстанції не встановив остаточну вартість виконаних робіт за договором підряду, яка, на думку апелянта, є базою для нарахування ПДВ, а відтак висновок суду про наявність збитків є передчасним. Крім того, апелянт вказує на недоведеність позивачем усіх елементів складу цивільного правопорушення, зокрема причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю відповідача та збитками позивача.

Колегія суддів констатує відсутність з боку апелянта заперечень відносно правильності встановлення судом першої інстанції підтверження матеріалами справи фактичного виконання робіт на суму 3 086 664,00 грн із сумою ПДВ 514 444,00 грн, їх прийняття позивачем. При цьому, 14.04.2025 позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, відмовившись від вимоги про стягнення 1 238 353,20 грн та просив стягнути з відповідача 407 619,80 грн збитків.

Вищенаведене спростовує доводи апеляційної скарги в частині того, що : «…Системний аналіз положень пункту 187.1 ст. 187 та пунктів 201.1, 201.7, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України дає підстави для висновку про те, що для визначення остаточної суми ПДВ у відносинах за договором підряду від 22.09.2023 № 20/22/09 необхідно визначити остаточну вартість виконаних робіт за таким договором підряду, оскільки саме ця сума буде базою для нарахування податку на додану вартість.

В разі якщо остаточна вартість виконаних робіт за договором підряду від 22.09.2023 № 20/22/09 дорівнюватиме або буде більшою ніж сплачений аванс в розмірі 2 445 718,80 грн, то в такому разі можна стверджувати про виникнення обов`язку підрядника зареєструвати податкову накладну на вартість виконаних робіт.

В разі ж якщо остаточна вартість виконаних робіт за договором підряду від 22.09.2023 № 20/22/09 буде меншою ніж сплачений аванс в розмірі 2 445 718,80 грн, то в такому разі у підрядника не виникає обов`язку зареєструвати податкову накладну, а зайво сплачені кошти повертаються замовнику за правилами статті 1212 ЦК України з урахуванням податку на додану вартість, який був включений в авансовий платіж.

У даній справі позивач в підготовчому засіданні відмовився від позовної вимоги про стягнення 1 238 353,20 грн. зайво сплачених коштів за договором підряду від 22.09.2023 № 20/22/09 та повідомив суд про те, що ним наразі подані документи на технічну експертизу для узгодження остаточної вартості виконаних робіт відповідачем.

Кількісні та вартісні характеристики актів виконаних робіт, які були подані позивачем на технічну експертизу під час розгляду справи у суді першої інстанції позивач не повідомив, а також не зазначив про те чи є ці акти такими що зменшують обсяги робіт, або такими, що збільшують обсяги робіт, тобто наразі зрозуміти остаточну вартість робіт виконаних відповідачем за договором підряду від 22.09.2023 № 20/22/09 неможливо…

…неможливо встановити остаточну вартість виконаних робіт за договором підряду від 22.09.2023 № 20/22/09, що є базою для нарахування податку на додану вартість.

З огляду на викладене, позивачем не доведено понесення ним реальних збитків у розмірі суми ПДВ, яку він не зміг зарахувати до податкового кредиту, у зв`язку з невиконанням відповідачем свого зобов`язання з реєстрації податкової накладної на поставлений товар в ЄРПН… » як такі, що не відповідають фактичним обставинам справи.

За приписами статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з пунктом 1 статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Підставою для відшкодування збитків відповідно до пункту 1 статті 611 ЦК та статті 224 ГК України є порушення зобов`язання.

Для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Відповідно до пункту 14.1.181 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За змістом підпункту "а" пункту 198.1 статті 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За змістом пункту 201.1 статті 201 ПК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, при здійсненні операцій з постачання товарів/ послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;

- для зведених податкових накладних та/або розрахунків коригування до таких зведених податкових накладних, складених за операціями, визначеними пунктом 198.5 статті 198 та пунктом 199.1 статті 199 цього Кодексу, - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем місяця, в якому вони складені;

- для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Апелянтом не оспорюється відповідність фактичним обставинам справи висновків суду першої інстанції про неподання ним податкових накладних в Єдиний реєстр податкових накладних.

Відповідач з порушенням вимог пункту 201.10 статті 201 ПК України не зареєстрував податкові накладні, у зв`язку з чим позивач був позбавлений права включити суму ПДВ до складу податкового кредиту та скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 407619,80 грн.

Так, в спірних правовідносинах, вина відповідача полягає у порушенні податкових зобов`язань стосовно не реєстрації податкових накладних.

В даному випадку, у спірних правовідносинах є прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкову накладну та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача, а також, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками позивача, а відтак наявні усі елементи складу господарського правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі №925/556/21, постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.08.2018 у справі №917/877/17, постанові Верховного Суду від 10.01.2022 у справі №910/3338/21, постанові Верховного Суду від 31.01.2023 у справі №904/72/22.

У постанові від 05.06.2019 у справі №908/1568/18 викладено правову позицію Великої Палати Верховного Суду про те, що обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, хоча невиконання цього обов`язку може завдати покупцю збитків. Тому позовна вимога покупця про зобов`язання продавця здійснити таку реєстрацію не є способом захисту у господарських правовідносинах, і не підлягає розгляду в суді жодної юрисдикції. Натомість належним способом захисту для позивача може бути звернення до контрагента з позовом про відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення контрагентом за договором обов`язку щодо складення та реєстрації податкових накладних (див. постанову Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 серпня 2018 року у справі № 917/877/17).

За приписами статті 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Одним із способів захисту порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів згідно зі статтею 20 ГК України і статтею 16 ЦК України може бути відшкодування збитків. Відповідно до частини 1 статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Таким чином, з урахуванням вимог вказаної статті, відшкодування збитків є видом господарських санкцій, під якими розуміються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні наслідки. Одночасно, для учасника господарських відносин, який потерпів від правопорушення, відшкодування збитків є способом захисту його прав та законних інтересів.

У частинах 1-3 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (неодержані доходи). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Нормою ч. 2 ст. 224 ГК України визначено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно із ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.03.2023 у справі 925/556/21 зазначила, що з 01.01.2015 ПК не встановлює для платника ПДВ механізм, який би дозволяв йому включити ПДВ за відповідною операцією до складу податкового кредиту за відсутності зареєстрованої його контрагентом у ЄРПН податкової накладної, якщо контрагент за законом мав її зареєструвати. Такий платник ПДВ також не має у податкових відносинах права самостійно спонукати контрагента до здійснення реєстрації, а також не може спонукати контрагента оскаржити незаконні рішення, дії чи бездіяльність контролюючого органу, якщо вони були перешкодою у реєстрації податкової накладної у ЄРПН. Водночас саме від того, чи здійснить контрагент всі необхідні дії для реєстрації податкової накладної в ЄРПН, а у випадку незаконної перешкоди з боку контролюючого органу для реєстрації - від того, чи зможе контрагент успішно усунути ці перешкоди, фактично залежить виникнення права такого платника податку на податковий кредит з ПДВ.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що збільшення податкового кредиту є майновим інтересом покупця товарів/послуг, який з 1 січня 2015 року за загальним правилом реалізовується після виконання продавцем у публічно-правових відносинах з державою обов`язку скласти та зареєструвати в ЄРПН податкову накладну.

Колегія суддів приймає до уваги доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу в частині того, що « … Саме від дій відповідача залежить вирішення питання реєстрації податкових накладних та, відповідно, можливість включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача.

Враховуючи наведене, посилання відповідача на необхідність визначити остаточну вартість виконаних робіт за таким договором підряду, оскільки, на його думку, саме ця сума буде базою для нарахування податку на додану вартість не ґрунтується на нормах чинного законодавства. Вказані пояснення суперечить нормам Податкового кодексу України щодо моменту виникнення податкового кредиту, ігнорується факт реального авансу як підстави для реєстрації податкової накладної, крім того, відповідач помилково пов`язує питання вартості майбутніх робіт до вже відбутої події

- сплати авансу.

Крім того, судом першої інстанції констатовано, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій щодо складення та реєстрації податкової накладної на "першу подію" на отриману суму коштів (аванс)…» як такі, що грунтуються на дійсних обставинах справи і відповідають нормам матеріального права, які підлягають застосуванню у вирішенні даного спору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів виснує, що судом першої інстанції вірно встановлені всі складові цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка відповідача, що полягає у відсутності реєстрації податкової накладної; збитки позивача - неможливість включення суми ПДВ до податкового кредиту та, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на цю суму; причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача і збитками позивача; вину відповідача, який під час розгляду справи її не спростував та не надав пояснення щодо причини відсутності реєстрації податкової накладної.

Беручи до уваги викладене, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку залишити без задоволення апеляційну скаргу Приватного підприємства "СІТІ БУД ПЛЮС", а рішення Господарського суду Кіровоградської області від 15.05.2025 у справі № 912/99/25, відповідно, залишити без змін.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 7 337,16 грн. покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "СІТІ БУД ПЛЮС" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 15.05.2025 у справі № 912/99/25 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 15.05.2025 у справі № 912/99/25 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 7 337,16 грн. покласти на Приватне підприємство "СІТІ БУД ПЛЮС".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено 08.04.2026

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя В.Ф. Мороз