ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 рокум. ЛьвівСправа № 909/1165/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Ржепецький В.О. (суддя-доповідач), судді Міліціанов Р.В., Зварич О.В.

секретар судового засідання Діжак В.В.

представники учасників справи від:

скаржника Бакун А.Ю. (адвокат);

позивача Юсипів Р. В. (адвокат); Галиш А.І. (керівник)

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба Агро-ІФ» на рішення Господарського суду Івано-Франківської області (суддя Скапровська І. М.) від 19.12.2025 у справі №909/1165/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтек-Захід" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дружба Агро-ІФ"

про стягнення 1 500 000 грн - основного боргу, 386 493,15 грн - пені, 76 879,90 грн - 3% річних, 360 192,39 грн - інфляційних втрат та судових витрат

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтек-Захід" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дружба Агро-ІФ" про стягнення 1 500 000 грн - основного боргу, 386 493,15 грн - пені, 76 879,90 грн - 3% річних, 360 192,39 грн - інфляційних втрат та судових витрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач здійснив оплату за поставлений йому товар не в повному обсязі за договорами купівлі-продажу (поставки) №06/24 від 28.05.2024, №07/24 від 28.05.2024. Ураховуючи строк прострочення сплати суми основного боргу позивач нарахував пеню, 3% річних та інфляційні втрати. Також, вказав, що договори укладені в один день, між тими самими сторонами на однакових умовах та термін оплати за поставлений товар збігав в один день, ґрунтуються на тих самих фактичних обставинах, однакових доказах та пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтек-Захід». Отже, позовні вимоги є однорідними та підлягають об`єднанню.

Господарський суд Івано-Франківської області рішенням від 19.12.2025 (із урахуванням ухвали про описку від 06.01.2026) у справі №909/1165/25 позов задоволив частково. Стягнув з ТОВ "Дружба Агро-ІФ" (, вул. Набережна, буд. 87, с. Росільна, Богородчанський р-н, Івано-Франківська обл., 77722) на користь ТОВ "Інтек-Захід" (, вул. Грушевського М., буд. 145, м. Збараж, вул. Грушевського М., буд. 145, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., 47302) - 1 400 000,00 грн (один мільйон чотириста тисяч гривень) - заборгованості, 377 390,07 грн (триста сімдесят сім тисяч триста дев`яносто гривень сім копійок) - пені, 301 063,73 грн (триста одну тисячу шістдесят три гривні сімдесят три копійки) - інфляційних втрат та 66 694,18 грн (шістдесят шість тисяч шістсот дев`яносто чотири гривні вісімнадцять копійок) - 3 % річних, 25 741,77 грн - судового збору. В решті - відмовив. В частині стягнення основної суми боргу в розмірі 100 000,00 грн (сто тисяч гривень) - провадження у справі закрив.

Суд першої інстанції встановив, що між сторонами у справі існували договірні відносини, що виникли на підставі укладених договорів купівлі-продажу (поставки) №06/24 від 28.05.2024, №07/24 від 28.05.2024.

На підставі актів здачі-приймання зерносушарки GDM 1101 WB від 05.09.2024 до договору №06/24 від 28.05.2025, теплогенератора GDM 2500 від 17.09.2024 до договору №07/24 від 28.05.2024, та платіжних інструкцій, суд дійшов висновку, що відповідач виконав зобов`язання в частині сплати поставленого товару на суму 100 000 грн після подання позову, тому провадження у справі в цій частині слід закрити на підставі п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України (відсутній предмет спору); позов в частині стягнення основного боргу, слід задоволити у сумі 1 400 000 грн.

Вимоги в частині стягнення 386 493,15 грн - пені, 76 879,90 грн - 3% річних, 360 192,39 грн - інфляційних втрат суд першої інстанції задоволив частково з урахуванням розрахунку поданого позивачем (12.11.2025) та перерахунку проведеного судом самостійно, керуючись приписами ст.625 ЦК України, п. 7.3 договору.

Посилання відповідача на безпідставність вимог, в зв`язку з тим, що здійснені платежі є попередньою оплатою, право власності на товар не перейшло, товар не введено в експлуатацію, товаро - розпорядчі документи не містять суті, строк виконання зобов`язання не настав, сторони договору не виконали зобов`язання, суд першої інстанції не прийняв виходячи з вищевказаного та того, що за наведених обставин, поведінка відповідача є суперечливою, а відтак, такою, що не відповідає попереднім заявам та поведінці.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Дружба Агро-ІФ» просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19.12.2025 у справі №909/1165/25 повністю і відмовити повністю у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтек-Захід» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба Агро-ІФ» про стягнення заборгованості та штрафних санкцій; судові витрати по справі покласти на позивача.

Вважає рішення суду першої інстанції незаконними, прийнятими з порушенням норм процесуального та матеріального права з таких підстав.

Скаржник покликається на те, що суд неповно з`ясував всі обставини справи, що призвело до прийняття неправильного рішення, а саме: позивач не виконав умови поставки Товару-1 відповідно до Договору-1, тобто у термін визначений правочином (у період з 05.08.2024 по 09.08.2024), подальші дії Позивача виходять за рамки Договору-1 і у Відповідача не виникло зобов`язання з оплати. Суд першої інстанції не прийняв до уваги взаємне порушення умов Договору-1 сторонами, що змінило взаємні зобов`язання, в т.ч. і щодо оплати.

Суд першої інстанції не взяв до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26.07.2022 у справі №903/411/20, та умови пункту 8.3 Договору-1. Оскільки сторони не виконали свої зобов`язання по договору, тому і право власності до Відповідача не перейшло.

Порушення норм матеріального права полягає у тому, що передача Товарно-транспортної накладної №05/09 від 05.09.2024 та акта здачі-приймання сушарки від 05.09.2024 лише свідчать про прийняття на зберігання в процесі монтажу та про відсутність переходу права власності від Позивача до Відповідача на Товар-1 за Договор-1, про переміщення Товару-1, не продаж чи його поставку. Позивач не виконав умови Договору-1 щодо проведення монтажу, запуску, навчання персоналу та складання акту про передачу у власність після виконання всього комплексу робіт. Суд першої інстанції не дослідив та не надав належної оцінки тому факту, що Позивач вимагає від Відповідача вартість Товару-1, при цьому залишаючись його власником.

Суд першої інстанції не дослідив тої обставини, що сторони відійшли від виконання умов Договору-1, що виключають зобов`язання Відповідача в оплаті вартості непереданого товару, але і виключають нарахування штрафних санкцій за неіснуючою заборгованістю.

Стверджує, що аналогічна ситуація і по укладеному між сторонами Договору купівлі-продажу (поставки) №07/24 від 28.05.2024 (Договір-2), відповідач порушив строки попередньої оплати і здійснив фактичну переплату авансових платежів по Договору-2. Суд першої інстанції не розглянув Договір-1 та Договір-2 як два окремих правочини.

Вважає, що суд першої інстанції фактично встановив виконання Позивачем умов Договору-2 по технічному документу для проведення монтажних і пусконалагоджувальних робіт. Акт здачі-приймання сушарки від 17.09.2024 вказує лише на фактичне надходження обладнання до місця монтажу для запуску, а не повне виконання Позивачем всіх умов Договору-2. Позивач не надав докази того, яким чином Товар-2 міг опинитись на «території своїх виробничо-технічних площ», якщо за умовами Додатку №1 до Договору-2 теплогенератор мав бути доставлений в с. Грусятичі Львівської області. Не було надано Позивачем і жодного товаро-супровідного документу на Товар-2.

Суд першої інстанції не надав цьому уваги та не перевірив вимоги Позивача з позиції процесуального права щодо об`єднання позовних вимог за Договором-1 та Договором-2 як «однорідних». Позивач не надав суду обґрунтування та докази, на підставі якого з правочинів (Договору-1 чи Договору-2) виникла заборгованість. Оскільки Позивач не визначив існування заборгованості за конкретним правочином, що унеможливлює розгляд судом спору з підстав його виникнення.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтек-Захід» просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба Агро-ІФ», залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19.12.2025 у справі №909/1165/25 про часткове задоволення позову ТОВ «Інтек-Захід» та стягнення з ТОВ "Дружба Агро-ІФ" (, вул. Набережна, буд. 87, с. Росільна, Богородчанський р-н, Івано-Франківська обл., 77722) на користь ТОВ "Інтек-Захід" (, вул. Грушевського М., буд. 145, м. Збараж, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., 47302) - 1 400 000,00 грн (один мільйон чотириста тисяч гривень) заборгованості, 377 390,07 грн (триста сімдесят сім тисяч триста дев`яносто гривень сім копійок) пені, 301 063,73 грн (триста одну тисячу шістдесят три гривні сімдесят три копійки) інфляційних втрат та 66 694,18 грн (шістдесят шість тисяч шістсот дев`яносто чотири гривні вісімнадцять копійок) 3% річних, 26 941,77 грн судового збору, - залишити без змін.

У спростування доводів апеляційної скарги зазначає, зокрема, таке.

Щодо переходу права власності, відповідно до ст.11, 202, 509, 626 ЦК України, п. 1.1, 1.2 спірних Договорів вказані Договори не містять жодних інших умов тільки як обов`язку Продавця передати Товар, а Покупця, після його отримання, оплатити.

Ці Договори не передбачали конкретних способів та термінів розрахунків, однак, містять посилання на Додаток №1 до них, у якому зазначено Найменування товару, його кількість, ціна за одиницю виміру, термін поставки покупцю та базис поставки, вартість товару та термін її оплати. Однак, враховуючи виробничі проблеми, Товар за Договором №06/24 від 28.05.2024 року фактично поставлений 05 вересня 2024 року, а за Договором 07/24 від 28 травня 2024 року 17 вересня 2024 року.

Вважає, що отримавши Товар за Договорами, згідно Актів передачі від 05 та 17 вересня 2025 року, ТОВ «Дружба Агро-ІФ» отримало можливість володіти, користуватись та розпоряджатись майном, тобто набуло право власності. У підтвердження своїх доводів наводить правові позиції викладені у постановах Верховного Суду.

Щодо належних документів по передачі Товару-2 у власність Відповідачу відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду України, викладених у постанові від 29 червня 2021 року у справі №910/23097/17 за загальним правилом, недодержання письмової форми договору (відсутність єдиного документа тощо) не свідчить про недійсність чи неукладеність правочину. Більше того, свідченням того, що відповідач прийняв виконання правочину за Договором є те, що він після отримання у власність Товару продовжував його частково оплачувати.

Щодо нечітких позовних вимог, відсутності конкретизації, необґрунтованості їх доказами зазначає, що вказані Договори укладені в один день, між тими самими сторонами на однакових умовах та термін оплати за поставлений товар збігав в один день 15.08.2024 року. Вони ґрунтуються на тих самих фактичних обставинах. Факт неналежного виконання даних Договорів доводиться однаковими доказами та пов`язаним між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтек-Захід». Отже, позовні вимоги щодо неналежного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Дружба Агро-ІФ» Договору купівлі-продажу (поставки) №06/24 від 28 травня 2024 року та Договору купівлі-продажу (поставки) №07/24 від 28 травня 2024 року є однорідними та підлягали об`єднанню.

Водночас, всупереч вимог ч.2 ст.277 ГПК України, апеляційна скарга не містить обґрунтовування щодо неправильного тлумачення закону судом першої інстанції, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; не містить у чому полягає порушення норм процесуального права та яким чином це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Дружба Агро-ІФ» є безпідставними, надуманими та викликані суперечливою поведінкою відповідача, а саме: погодившись з умовами Договорів №06/24, 07/24 від 28 травня 2024 року, отримавши на підстав них у власність Товар належної якості, здійснивши його часткову оплату, розпочавши користуватись отриманим згідно Договорів, а пізніше відмовившись від повного виконання зобов`язань діє суперечливо та недобросовісно на шкоду позивача ТОВ «Інтек-Захід».

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дружба Агро-ІФ» у додаткових поясненнях заперечує доводи відзиву на апеляційну скаргу.

Зазначає, що позивач порушив строки передачі Товару, про що сам і в подальшому підтверджує; сам зазначає свій обов`язок передати Товар у власність, але у власність Товар до ТОВ «Дружба Агро-ІФ» так і не перейшов (п. 8.3 Договорів); сам встановлює позицію, що оплата Товару Покупцем має відбуватись після прийняття Товару, але це суперечить п. 8.3 Договорів, на які Позивач посилається як на підставу виникнення зобов`язань.

Позиція позивача суперечить його доводам та умовам Договорів: Додатками до Договорів передбачено графіки оплати, що є авансовими платежами до моменту передачі Товару у власність та виконання всіх зобов`язань; п.3.2. Договорів передбачає умову передачі Товару протягом 60-ти днів від дати передоплати, що виключає умову розрахунку після отримання Товару; за п. 3.15 цього договору Продавець мав обов`язок здійснити монтаж Товару протягом 15 діб з моменту поставки, а не просто передати його Покупцеві. До того ж п. 3.15 Договору вказує на обов`язок провести оплату за Товару, що є взаємовиключне від позиції Позивача; умови п. 3.6, 3.7, 3.6.1, 3.7 та 3.8 Договорів передбачають зобов`язання Продавця не тільки підготовити Товар до експлуатації, але і укладення між сторонами додаткових документів на підтвердження належності Товару та його відповідності заявленим технічним показникам, підписання акту приймання-передачі після монтажу.

Щодо способів та термінів розрахунків зазначає, що відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України якщо такою вимогою рахувати пред`явлення позову, то і розрахунок штрафних санкцій має відбуватись з врахування дати вимоги плюс сім днів.

В якості доказів передачі Товару Відповідачу надані Акти, що не містять всіх умов первинного документу, лише фіксують фізичну доставку Товару до місця монтажу (при цьому доказом доставки є лише ТТН по перевезенню зерносушарки, а не теплогенератора), проте не передбачають перехід права власності п. 8.3 Договорів. Вважає, що оскільки укладені між сторонами правочини є змішаними умови договору купівлі продажу та договору поставки, Позивач передбачив передачу Товару у власність Відповідач за умови оплати його вартості за Додатком до цих договорів.

Позивач не передав Товар у власність ТОВ «Дружба Агро-ІФ», про що свідчить інформація про відсутність виписки та реєстрації податкової накладної з податку на додану вартість за першою подією. Таку інформацію Відповідач надавав суду першої інстанції, що залишилось поза увагою.

Вважає, що повинен був передати товар за належним розпорядчим документом (видатковою накладною чи актом із зазначення ціни та номенклатури), виставити вимогу до оплати переданого і прийнятого товару. Відтак, лише за умови порушення строків оплати за вимогою нараховувати 3% річних та інфляційні втрати, але не пеню, оскільки відсутній договір для такого нарахування.

Також вважає, що непослідовна позиція Позивача призвела до невизначеності у необхідності захисту судом прав та обов`язків, а також застосування відповідних норм процесуального та матеріального права. Якщо суди приймуть позицію Позивача щодо позадоговірні відносини, то ТОВ «Дружба Агро-ІФ» буде позбавлена права вимагати у ТОВ «Інтек-Захід» монтажу, технічної документації, навчання персоналу та пусконалагоджувальних робіт, гарантій роботи обладнання тощо. Тоді Відповідач краще відмовиться від співпраці з Позивачем і буде у судовому порядку вимагати захисту своїх інтересів від довготривалого користування Позивачем його коштами і пропозиції прийняти (повернути) неякісний товар (обладнання).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дружба Агро-ІФ» у додаткових поясненнях повідомляє апеляційний суд про те, що після першого судового засідання апеляційного суду 05.03.2026 ТОВ «Дружба Агро-ІФ» направила ТОВ «Інтек-Захід» Повідомлення від 11.03.2026 з проханням прибути на місце доставки Товару-1 та Товару-2, яке зазначена у договорах та надати докази виконання пунктів 3.4., 3.5., 3.6.1.,3.7. та 3.11. договорів. Однак, Позивач не з`явився, документів на підтвердження виконання умов договорів не надав, натомість направив Відповідачу повідомлення від 16.03.2026, що «повторно надаємо Вам технічні паспорта на зерносушарку та теплогенератор», проте не надали доказів первинного надання таких документів, що є наміром спотворити реальність дій постачальника з виконання умов договорів. Усупереч своїй позиції у суді першої та апеляційної інстанції, ТОВ «Інтек-Захід» у Повідомленні від 16.03.2026 просить виконати п.3.15, а саме провести оплату за Товар, згідно додатку №1. Проте, Додаток №1 передбачав графік оплати «на 03.06.2024» та «після запуску теплогенератора, але не пізніше 15.08.2024». Такі умови фактично передбачали оплату у якості авансових платежів, а не за наслідками передачі товару у власність. Оскільки документальних доказів «запуску» обладнання Позивач надати не може, як і доказів передачі обладнання Відповідачу у власність (відсутність видаткової накладної та податкової накладної із зобов`язань з ПДВ), ТОВ «Інтек-Захід» в чергове просить ТОВ «Дружба Агро-ІФ» здійснити авансові платежі по договорах, термін дії яких закінчився. Якщо Позивач вчергове зазначає на невиконання Відповідачем п.3.15. договорів, то і здійснення монтажу не проводилось.

Відповідно до п.5.5. Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 14.02.2007 №71, усі теплові установки та мережі, інше устаткування теплового господарства суб`єкта господарювання має бути забезпечено комплектом документації. Таким чином, без наявності технічної документації, актів монтажу та введення в експлуатацію теплогенератора і сушарки, використання такого обладнання буде протиправним і потягне негативні наслідки. Також, дії Позивача з ненадання передбачених у договорах з поставки відповідного обладнання документів, створює порушення зі сторони ТОВ «Дружба Агро-ІФ» Закону України «Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності», оскільки експлуатація теплогенератора та зерносушарки без відповідних дозвільних документів забороняється.

За таких обставин, ТОВ «Дружба Агро-ІФ» розглядає варіант відмови від послуг ТОВ «Інтек-Захід» по поставці і монтажу теплогенератора та сушарки, розірвання договорів та повернення сторін у попередній стан.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дружба Агро-ІФ» просить прийняти докази (переписка та документи було сформовано чи отримано у березні 2026 року) у якості можливості Відповідача мирно врегулювати спір з Позивачем.

Західний апеляційний господарський суд ухвалою від 10.02.2026 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба Агро-ІФ» на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19.12.2025 у справі №909/1165/25; встановив учасникам справи десятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження на подання відзиву на апеляційну скаргу і доказів надсилання копій відзиву учасникам справи; витребував матеріали справи.

Суд призначив розгляд справи на 05.03.2026.

В судовому засіданні було оголошено перерву до 08.04.2026.

У судовому засіданні відповідач підтримав вимоги апеляційної скарги, а представник позивача та керівник заперечили проти задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Західний апеляційний господарський суд заслухав учасників справи, розглянув апеляційну скаргу, матеріали справи і вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Як випливає з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтек-Захід» (надалі за текстом Продавець) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Дружба Агро-ІФ» (надалі за текстом Покупець) уклали договір купівлі-продажу (поставки) №07/24 від 28 травня 2024 року (далі за текстом Договір №07/24 від 28 травня 2024 року).

Відповідно до п.1.1 Договору №07/24 від 28 травня 2024 року, Продавець зобов`язується передати у власність Покупця матеріально-технічні ресурси (надалі Товар), а Покупець зобов`язується прийняти Товар та оплатити його вартість.

Відповідно до п.1.2 Договору №07/24 від 28 травня 2024 року Найменування Товару, його кількість, ціна за одиницю виміру, термін поставки Покупцю визначені у Додатку №1, який є невід`ємною частиною Договору №07/24 від 28 травня 2024 року.

Згідно з п. 3.2-3.16 Договору №07/24 від 28 травня 2024 року ПРОДАВЕЦЬ зобов`язаний:

3.2. передати ТОВАР ПОКУПЦЕВІ протягом 60-ти (шістдесяти) днів від дати передоплати, який вказано в додатку №1. При цьому ПРОДАВЕЦЬ має право поставити ТОВАР достроково, повідомивши про таке ПОКУПЦЯ як це передбачено п.3.1.;

3.3. передати ТОВАР ПОКУПЦЕВІ на дату, яка вказана в додатку №1. При цьому ПРОДАВЕЦЬ має право поставити ТОВАР достроково, повідомивши про таке ПОКУПЦЯ, як це передбачено п.3.1.;

3.4. на вимогу ПОКУПЦЯ, надати йому технічні умови (або його копію) на товар, що постачається;

3.5. здійснити монтаж ТОВАРУ на території ПОКУПЦЯ на протязі 15 діб з моменту поставки ТОВАРУ територію ПОКУПЦЯ за умови що ПОКУПЦЕМ були виконані умови п. 3.15 цього договору;

3.6. провести налагоджувальні роботи, пов`язанні з первинним пуском ТОВАРУ на території ПОКУПЦЯ на протязі 5 діб з моменту підключення ПОКУПЦЕМ ТОВАРУ до електромережі;

3.7. надати ПОКУПЦЕВІ необхідну технічну документацію для розробки та виконання проектів з підведення електроенергії на протязі чотирнадцяти діб з моменту підписами цього договору.

3.7. для забезпечення належної роботи на протязі двадцяти діб з моменту підписання акту приймання здачі в експлуатацію провести навчання персоналу покупця роботі з товаром;

3.8 забезпечити покупцю гарантійне обслуговування товару на протязі двох років, але не більше двадцяти чотирьох місяців з моменту підписання акту приймання здачі в експлуатацію;

3.12 продавець звільняється від виконання п.3.2 та п.3.9 цього договору в разі недодержання покупцем строків сплати зазначених у додатку №1 до цього договору, та п.3.26 та п.3.27.

ПОКУПЕЦЬ зобов`язаний:

3.15. провести оплату Товару, згідно Додатку №1 до цього Договору;

3.16 при перерахуванні коштів обов`язково вказувати в платіжному дорученні номер і дату укладення цього договору. У випадку відсутності в платіжному документів цих реквізитів. Продавець самостійно визначає порядок та напрями зарахування отриманих сум в погашення існуючих зобов`язань покупця.

Відповідно до п.4.1 Договору №07/24 від 28 травня 2024 року, приймання Товару по кількості та якості проводиться Покупцем в момент його отримання від Продавця. Покупець зобов`язаний перевірити комплектність, цілісність, а також відсутність ознак пошкодження або псування Товару і у випадку їх виявлення негайно, до закінчення приймання, письмово заявити про такі Продавцем. При відсутності такої заяви Товар вважається прийнятим Покупцем по кількості та якості.

Відповідно до п. 7.2-7.3 Договору №06/24 від 28 травня 2024 року, за порушення умов цього договору з вини Покупця, Покупець сплачує Продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми Договору за кожен день прострочення своїх зобов`язань по цьому договору, але не більше ніж за сто вісімдесят календарних днів прострочення своїх зобов`язань.

Відповідно до Додатку №1 до Договору №07/24 від 28 травня 2024 року, Продавець (ТзОВ «Інтек-Захід») має поставити Покупцю (ТОВ «Дружба Агро-ІФ») теплогенератор «GDM 2500 новий, в повній комплектації, відповідно до паспорту виробника» вартістю 2 400 000 (два мільйони чотириста тисяч) гривень 00 копійок.

Графік сплати:

- На 03.06.2024 року 1 680 000 грн; - Після запуску теплогенератора, але не пізніше 15.08.2024 року 720 000 грн;

Указаний у Договорі №07/24 від 28 травня 2024 року Товар (теплогенератор GDM 2500) ТзОВ «Інтек-Захід» поставило ТОВ «Дружба Агро-ІФ», відповідно до Акту здачі-приймання від 17 вересня 2024 року, складеного уповноваженими особами Сторін Договору №07/24 від 28 травня 2024 року.

Також, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтек-Захід» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Дружба Агро-ІФ» уклали договір купівлі-продажу (поставки) №06/24 від 28 травня 2024 року (надалі Договір №06/24 від 28 травня 2024 року).

Відповідно до п.1.1 Договору №06/24 від 28 травня 2024 року, Продавець зобов`язується передати у власність Покупця матеріально-технічні ресурси (надалі Товар), а Покупець зобов`язується прийняти Товар та оплатити його вартість.

Відповідно до п.1.2 Договору №06/24 від 28 травня 2024 року, Найменування Товару, його кількість, ціна за одиницю виміру, термін поставки Покупцю визначені у Додатку №1, який є невід`ємною частиною Договору №06/24 від 28 травня 2024 року.

Положення Договору №06/24 в частині зобов`язань сторін ідентичні положенням Договору №07/24.

Відповідно до п.3.15 Договору №06/24 від 28 травня 2024 року, Покупець зобов`язується провести оплату Товару, згідно Додатку №1 до Договору №06/24 від 28 травня 2024 року.

Відповідно до п.4.1 Договору №06/24 від 28 травня 2024 року, приймання Товару по кількості та якості проводиться Покупцем в момент його отримання від Продавця.

Покупець зобов`язаний перевірити комплектність, цілісність, а також відсутність ознак пошкодження або псування Товару і у випадку їх виявлення негайно, до закінчення приймання, письмово заявити про такі Продавцем. При відсутності такої заяви Товар вважається прийнятим Покупцем по кількості та якості.

Відповідно до Додатку №1 до Договору №06/24 від 28 травня 2024 року, Продавець (ТзОВ «Інтек-Захід») має поставити Покупцю (ТОВ «Дружба Агро-ІФ») зерносушарку «GDM 1101 WB» нова, в повній комплектації, відповідно до паспорту виробника» вартістю 2 400 000 (два мільйони чотириста тисяч) гривень 00 копійок.

Графік сплати:

- На 03.06.2024 року 1 680 000 грн; - Після запуску теплогенератора, але не пізніше 15.08.2024 року 720 000 грн;

Указаний у Договорі №06/24 від 28 травня 2024 року Товар (зерносушарка GDM 1101 WB) ТзОВ «Інтек-Захід» поставило ТОВ «Дружба Агро-ІФ», відповідно Акту здачі-приймання від 5 вересня 2024 року та товарно-транспортної накладної від 5 вересня 2024 року

ТОВ «Дружба Агро-ІФ» здійснив оплату за поставлений Товар відповідно до платіжних інструкцій:

від 19.07.2024 року на суму 300 000 грн, призначення платежу: «Оплата за теплогенератор згідно з рахунком № 5 від 28.05.2024, у т.ч. ПДВ 20% 50000 грн»;

від 11.06.2024 року на суму 1 000 000 грн, призначення платежу: «Оплата за теплогенератор згідно з рахунком № 5 від 28.05.2024, у т.ч. ПДВ 20% 166 666,67 грн»;

від 20.08.2024 року на суму 500 000 грн, призначення платежу: «Оплата за теплогенератор згідно з рахунком № 5 від 28.05.2024, у т.ч. ПДВ 20% 83333,33 грн»;

від 29.01.2025 року на суму 500 000 грн, призначення платежу: «Оплата за теплогенератор згідно з рахунком № 5 від 28.05.2024, у т.ч. ПДВ 20% 83333,33 грн»;

від 17.03.2025 року на суму 500 000 грн, призначення платежу: «Оплата за теплогенератор згідно з рахунком № 5 від 28.05.2024, у т.ч. ПДВ 20% 83333,33 грн»;

від 05.05.2025 року на суму 200 000 грн, призначення платежу: «Оплата за теплогенератор згідно з рахунком № 5 від 28.05.2024, у т.ч. ПДВ 20% 33333,33 грн»;

від 18.07.2025 року на суму 300 000 грн призначення платежу: «Оплата за теплогенератор згідно з рахунком № 5 від 28.05.2024, у т.ч. ПДВ 20% 50000 грн».

26.09.2025 на суму 100 000 грн, призначення платежу: «Оплата за теплогенератор згідно з рахунком № 5 від 28.05.2024, у т.ч. ПДВ 20% 16 666,67 грн».

Відповідно до Договорів №06/24 від 28 травня 2024 року та №07/24 від 28 травня 2024 року Продавець (ТОВ «Інтек-Захід») поставило Товар Покупцю (ТОВ «Дружба Агро-ІФ») на загальну суму 4 800 000 (чотири мільйони вісімсот тисяч гривень).

Покупець (ТОВ «Дружба Агро-ІФ») прийняв вказаний Товар, що випливає з Актів здачі-приймання від 5 та 17 вересня 2024 року, а отже у нього виник обов`язок його оплати згідно графіку визначеному у Додатку №1 до Договору №06/24 від 28 травня 2024 року та Додатку №1 до Договору №07/24 від 28 травня 2024 року.

ТОВ «Інтек-Захід» звернулося до суду із позовом до ТОВ «Дружба Агро-ІФ», у зв`язку із невиконанням останнім належним чином своїх зобов`язання з оплати вартості товару за договорами купівлі-продажу (поставки) №06/24 та 07/24 від 28 травня 2024 року, у зв`язку з чим виникла заборгованість станом на 24 вересня 2025 року основний борг ТОВ «Дружба АГРО-ІФ» перед ТОВ «Інтек-Захід» станом на момент звернення до суду становив 1 500 000 грн.

Відповідно до частини третьої статті 11, частини першої статті 13 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Згідно з наведеним у статті 509 ЦК України визначенням, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати від боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частини другої та третьої статті 11 ЦК України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо.

Частиною 1 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 629 ЦК України унормовано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої та другої статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

За приписами статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. З укладенням такого договору постачальник бере на себе обов`язок передати у власність покупця товар належної якості і водночас набуває права вимагати його оплати, а покупець зі свого боку набуває права вимагати від постачальника передачі цього товару та зобов`язаний здійснити оплату.

Висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача несплаченої суми за поставлений товар здійснено у відповідності до наведених вище норм чинного законодавства. Ці висновки безпосередньо витікають з вірної оцінки судом правової природи укладених між сторонами договорів поставки, а також обсягу та строку виникнення взаємних прав покупця та продавця за ними.

Суд апеляційної інстанції з ними повністю погоджується. При цьому враховує, що наведені висновки із застосуванням визначених процесуальним законом засобів доказування підтверджено належними доказами: договорами купівлі-продажу (поставки) №06/24 та 07/24 від 28 травня 2024 року, Додатками №1 до Договорів №06/24 від 28 травня 2024 року та №07/24 від 28 травня 2024 року, Актами здачі-приймання від 5 та 17 вересня 2024 року.

До доводів апеляційної скарги щодо того, що у позивача не виникло обов`язку щодо поставки товару, як підстави для відсутності обов`язку відповідача за цей товар сплачувати, колегія судів ставиться критично, виходячи в першу чергу з того, що матеріалами справи підтверджено факт поставки позивачем відповідачеві товару, а наведеними вище положеннями чинного законодавства та положеннями договору передбачено обов`язок покупця за отриманий товар сплатити визначену правочином суму коштів.

До того ж, відповідно до норм ч. 1 ст. 611 ЦК України, правовими наслідками прострочення боржника, в тому числі зі сплати товару є такі: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Однак в матеріалах справи відсутні докази, що позивачем здійснено односторонню відмову від зобов`язання, або розірвання чи зміну умов договору. Натомість свої обов`язки за договорами в частині поставки теплогенератора і зерносушарки позивачем виконано, про що свідчать наведені вище докази.

Відтак обов`язок відповідача щодо сплати за поставлений товар є таким, що підлягає виконанню.

Щодо низки доводів апеляційної скарги, які стосуються змісту положень п. 8.3. договорів, колегія судів зазначає таке.

Відповідно до цих положень право власності на товар переходить від продавця до покупця, після повного виконання покупцем своїх зобов`язань по цьому договору.

Водночас, як витікає з тлумачення змісту цього пункту договорів, а також змісту пунктів договору, розміщених сторонами у одному і тому ж Розділі 8, його дія очевидно спрямована у першу чергу на дисциплінування недобросовісного покупця та врегульовує обставини, пов`язані із несплатою покупцем за товар, а відповідно захистом продавця у цих обставинах.

Відтак, ці положення договору не можуть застосовуватися за обставин несплати недобросовісним покупцем вартості товару у спорі проти добросовісного продавця з метою уникнення відповідальності.

Крім того, сторони не можуть врегульовувати питання набуття права власності у спосіб, який не відповідає положенням Закону.

Суд звертається до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01.06.2021 у справі №910/12876/19, де Велика Палата вказала таке:

« 7.3. Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Ці загальні засади втілюються в конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

7.4. Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Крім того, положення умов договору мають відповідати засадам цивільного законодавства, зокрема, зазначеним у статті 3 ЦК України.

7.5. Разом з тим за частиною третьою статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

7.6. Приписами частин другої та третьої статті 6 та статті 627 ЦК України встановлено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

7.7. Особам надається право вибору: використати вже існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на свій розсуд. Відтак цивільний (господарський) договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі сторін щодо врегулювання їхніх правовідносин на власний розсуд (у межах, встановлених законом), тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін договору, регулятором їх відносин.

7.8. Приписи частин другої та третьої статті 6 та статті 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства і договором. Допустимість конкуренції між актами цивільного законодавства і договором випливає з того, що вказані норми передбачають ситуації, коли сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, і коли вони не вправі цього робити.

7.9. Свобода договору, як одна з принципових засад цивільного законодавства, є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Водночас сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий в силу прямої вказівки акта законодавства, а також якщо відносини сторін регулюються імперативними нормами.

7.10. Відповідно сторони не можуть врегулювати свої відносини (визначити взаємні права та обов`язки) у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору (справедливість, добросовісність, розумність). Домовленість сторін договору про врегулювання своїх відносин всупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення.»

Положеннями ст. 664 ЦК України врегульовано правовідносини щодо моменту виконання обов`язку продавця передати товар.

Так, відповідно до ч. 1 наведеної норми, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Як зазначалось вище, про виконання обов`язку продавця передати зерносушарку та теплогенератор свідчать Акти здачі-приймання від 5 та 17 вересня 2024 року.

Відтак, зазначені твердження апеляційної скарги колегією суддів відхиляються.

Доводи апелянта в цій частині щодо того, що поставлений товар не перейшовши у власність покупця, перебуває у нього на зберіганні, не відповідають жодним положенням чинного законодавства та договорів, а також не підтверджено належними доказами, зокрема, договорами зберігання, актами тощо.

Акти від 5 та 17 вересня 2024 року умов щодо передання товарів на зберігання покупцю не містять.

Перевіряючи здійснений судом першої інстанції розрахунок заборгованості, колегія суддів зазначає, що порядок, застосований позивачем при зарахуванні коштів, сплачених відповідачем за платіжними інструкціями в рахунок погашення вартості як генератора так і зерносушарки, покладений в основу висновку суду першої інстанції щодо належної до стягнення суми заборгованості за поставлений за договорами товар, відповідає положенням п.п. 3.16 договорів в частині права продавця самостійно визначати порядок та напрями зарахування отриманих сум в погашення існуючих зобов`язань покупця.

Обставинам справи щодо невірного зазначення покупцем у платіжних інструкціях, якими підтверджується факт сплати за отримані товари призначення платежу: «оплата за теплогенератор зг. рах. №5 від 28/05/2024», судом надається така оцінка.

Формальні недоліки у первинних документах мають розцінюватися у сукупності з іншими обставинами. Перевагу варто надавати реальності здійснення господарської операції та її економічному змісту, а не оформленню такої операції. У свою чергу, реальність господарської операції визначається фактом руху активів та зміною стану зобов`язань суб`єкта господарювання.

Недоліки первинних бухгалтерських документів в частині невірного зазначення призначення платежу не спростовують здійснення між сторонами відповідної господарської операції, оскільки це витікає з поведінки сторін, а саме сплати відповідачем коштів в розмірі, який вочевидь перевищує суму, зазначену в рахунку №5 від 28/05/2024, на протязі тривалого часу та після звернення до суду, що не може бути пояснено лише помилкою оформлення відповідних первинних документів, а також поведінки позивача, яким такі платежі прийнято та не висловлено заперечень.

Відтак, порушення відповідачем умов договору щодо несплати передбаченої даним правочином вартості поставленого товару є неспростованими.

Щодо настання обов`язку сплати за поставлений товар договорами він не пов`язується із самостійними обов`язками продавця, передбаченими Розділом 3 договорів, в тому числі, пов`язаними із проведенням налагоджувальних робіт, навчанням персоналу тощо.

Відтак, доводи апеляційної скарги в цій частині судом апеляційної інстанції відхиляються.

Обставинам, пов`язаним із настанням строку виконання грошового зобов`язання відповідача зі сплати за поставлений товар, колегія суддів надає оцінки виходячи з того, що положеннями договору обов`язок сплати пов`язується з низкою подій, останньою з яких є дата поставки товару, яка відбулась у вересні 2024 року.

Отже початок перебігу даного строку, визначений судом першої інстанції при розрахунку пені, 3% річних та інфляційних витрат відповідає правовідносинам, що склалися між сторонами, а також положенням ст. 232 ГК України та ст. 625 ЦК України.

Колегією суддів, розрахунок заборгованості перевірено та встановлено, що він є арифметично вірним.

Рішення суду в частині закриття провадження у справі також відповідає матеріалам справи, судом вірно встановлено наявність підстав для закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмету спору в частині сплачених відповідачем після звернення позивача до суду грошових коштів в сумі 100000грн.

Щодо об`єднання позовних вимог.

Частиною першою статті 173 ГПК України визначено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога позивача, як заінтересованої особи та зміст порушеного права і характер правопорушення, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. При цьому об`єднанню підлягають вимоги, які пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Таким чином, позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. При цьому однорідними можуть вважатися позовні заяви, які пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

При цьому об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також запобігти можливості ухвалення різних рішень за однакових обставин.

У цьому висновку Суд звертається до сталої правової позиції Верховного Суду, неодноразово викладеної в постановах від 24.04.2023 у cправі № 916/1522/22, від 04.04.2023 у cправі № 911/1757/21, від 30.03.2023 у справі № 910/4501/22, від 19.12.2022 у справі № 921/318/22 та в інших, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі № 911/414/18.

За змістом частини першої статті 173 ГПК України порушення правил об`єднання позовних вимог має місце у випадках, якщо заявлені в одній позовній заяві вимоги; (1) не пов`язані підставою виникнення або поданими доказами (не є однорідними); (2) не співвідносяться між собою як основна та похідна.

Крім цього, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які можуть і відповідати критеріям, наведеним у частині першій статті 173 ГПК України, проте підпадають під заборони, прямо визначені в частинах четвертій, п`ятій вказаної статті (об`єднанні вимоги підлягають розгляду в порядку різного судочинства, щодо об`єднаних вимог законом визначена виключна підсудність різним судам).

Тобто, коли заявлені в одному позові вимоги є однорідними або співвідносяться як основна та похідна та не підпадають під заборони, визначені у частинах четвертій, п`ятій статті 173 ГПК України, у суду відсутні підстави для повернення позовної заяви, незалежно від того, чи заявлено позивачем клопотання про об`єднання позовних вимог. У цьому разі суд має керуватися змістом самої позовної заяви, обставинами та доказами, якими обґрунтовано позов.

Подібні висновки містять постанови Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 902/434/19 та від 02.12.2020 у справі № 908/420/20.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що об`єднані в даній справі позовні вимоги не підпадають під заборони, визначені у частинах четвертій, п`ятій статті 173 ГПК України, витікають з подібних правочинів, укладених між тими самими сторонами, за предметом є однорідними, доказів, які б свідчили, що внаслідок їх об`єднання розгляд справи було ускладнено в матеріалах справи немає.

Відтак, підстави вважати порушеними судом першої інстанції норм процесуального права в цій частині відсутні.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з ТОВ "Дружба Агро-ІФ" (, вул. Набережна, буд. 87, с. Росільна, Богородчанський р-н, Івано-Франківська обл., 77722) на користь ТОВ "Інтек-Захід" (, вул. Грушевського М., буд. 145, м. Збараж, вул. Грушевського М., буд. 145, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., 47302) - 1 400 000,00 грн (один мільйон чотириста тисяч гривень) - заборгованості, 377 390,07 грн (триста сімдесят сім тисяч триста дев`яносто гривень сім копійок) - пені, 301 063,73 грн (триста одну тисячу шістдесят три гривні сімдесят три копійки) - інфляційних втрат та 66 694,18 грн (шістдесят шість тисяч шістсот дев`яносто чотири гривні вісімнадцять копійок) - 3 % річних.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України від 28.10.2010 року №4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ч.23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року у справі Проніна проти України за заявою №63566/00 суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

З урахуванням наведеного та зважаючи на встановлені у справі обставини, суд апеляційної інстанції зазначає, що доводи апеляційної скарги окремо та у сукупності не спростовують законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій справі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно встановив обставини, що мають значення для справи, надав цим обставинам належної правової оцінки відповідно до положень чинного законодавства та договорів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19.12.2025 ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовий збір, відповідно до положень ст.129 ГПК України, суд покладає на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19.12.2025 залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ "Дружба Агро-ІФ" без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено і підписано 15.04.2026.

Головуючий суддя В.О. Ржепецький

Суддя О.В. Зварич

Суддя Р.В. Міліціанов