ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2026 р. Справа№ 927/704/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сибіги О.М.

суддів: Гончарова С.А.

Тищенко О.В.

Розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СООР Мена"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 29.09.2025

у справі №927/704/25 (суддя Сидоренко А.С.)

за позовом керівника Корюківської окружної прокуратури

в інтересах держави в особі: Менської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СООР Мена"

про стягнення 38 461,55 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Керівник Корюківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Менської міської ради (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СООР Мена" (далі - відповідач) про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:005:0264 у сумі 38 461,55 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач використовував вищезазначену земельну ділянку, розташовану за адресою: Чернігівська область, м. Мена, по вул. Григорія Кочури, 11, без правовстановлюючих документів на неї, у зв`язку з чим, прокурором заявлено до стягнення з відповідача 38 461,55 грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою з 01.01.2023 по 19.06.2024.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 14.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №927/704/25; ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 29.09.2025 у справі №927/704/25 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "СООР Мена" на користь Менської міської ради 38 461,55 грн безпідставно збережених коштів.

В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що відповідачем, як фактичним користувачем земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:0264, без достатньої правової підстави за рахунок власника вказаної ділянки збережено кошти, які мав сплатити за користування нею, а тому Товариство з обмеженою відповідальністю "СООР Мена" зобов`язано повернути безпідставно збережені кошти у розмірі 38 461,55 грн заявнику на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, 21.10.2025 через систему "Електронний суд" Товариство з обмеженою відповідальністю "СООР Мена" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 29.09.2025 у справі №927/704/25 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Одночасно, в тексті апеляційної скарги скаржником також заявлено клопотання, в якому просить поновити строк для подачі апеляційної скарги.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що оскаржуване рішення судом першої інстанції прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що є підставою для його скасування. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів використання відповідачем спірної земельної ділянки у власних інтересах, оскільки з 01.01.2023 по 19.06.2024 право оренди було зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроторговий дім - Менський коопзаготпром».

На переконання відповідача, місцевим господарським судом при визначенні періоду стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою, не враховано дату укладання договору оренди між Товариством з обмеженою відповідальністю "СООР Мена" та Менською міською радою, що призвело до необґрунтованого стягнення коштів з відповідача у розмірі 38 461,55 грн.

Крім того, апеляційна скарга містить посилання відповідача на безпідставне залишення без розгляду відзиву на позовну заяву, що на його думку, свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2025, матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "СООР Мена" у справі №927/704/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Гончаров С.А., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2025 витребувано з Господарського суду Чернігівської області матеріали господарської справи №927/704/25.

10.11.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №927/704/25.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СООР Мена" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 29.09.2025 у справі №927/704/25 залишено без руху.

18.11.2025 через систему "Електронний суд", Товариство з обмеженою відповідальністю "СООР Мена" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з заявою про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "СООР Мена" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Чернігівської області від 29.09.2025 у справі №927/704/25, відкрито апеляційне провадження у справі №927/704/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "СООР Мена" та вирішено справу розглядати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

23.12.2025 до Північного апеляційного господарського суду від Корюківської окружної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечує та наводить власні на їх спростування, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу зводяться до того, що з дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна відповідач став фактичним користувачем земельної ділянки, на якій це майно розташоване, тому саме з цієї дати у відповідача виник обов`язок оформити право користування земельною ділянкою та сплачувати орендну плату. Крім того, прокурор зазначає, що з 01.01.2023 до 19.06.2024 відповідач використовував земельну ділянку без правовстановлюючих документів на неї, що підтверджується відомостями з Державного реєстру прав на нерухоме майно.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СООР Мена" слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Чернігівської області від 29.09.2025 у справі №927/704/25 залишити без змін, з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно встановлено Господарським судом Чернігівської області та перевірено судом апеляційної інстанції, земельна ділянка з кадастровим номером :01:005:0264 перебуває у комунальній власності територіальної громади в особі Менської міської ради Чернігівської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 30), що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №426141635 від 09.05.2025.

28.06.2018 за Товариством з обмеженою відповідальністю «СООР Мена» зареєстровано право власності на нежитлову будівлю площею 151 кв.м.

Вказане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :01:005:0264, площею 0,0483 га, за адресою: Чернігівська область, м. Мена, по вул. Григорія Кочури, 11.

Відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :01:005:0264 внесено до Державного земельного кадастру 30.04.2015.

З Витягу з Державного земельного кадастру від 26.05.2025 № НВ-025 вбачається, що цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:0264 - 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Рішенням Менської міської ради № 241 від 28.04.2023 земельну ділянку площею 0,0483 га з кадастровим номером №:01:005:0264 передано Товариству з обмеженою відповідальністю «СООР Мена» в оренду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі в м. Мена по вул. Григорія Кочури, 11, терміном на 10 (десять) років; встановлено орендну плату в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за рік, відповідно до рішення 7 сесії Менської міської ради 8 скликання від 30.06.2021 №322 «Про затвердження ставок орендної плати за земельні ділянки на території Менської міської територіальної громади»; зобов`язано директора Товариства з обмеженою відповідальністю «СООР Мена» Пономаренка О.П. укласти договір оренди спірної земельної ділянки.

На підставі цього рішення, 22.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СООР Мена» та Менською міською радою укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,0483 га з кадастровим номером :01:005:0264.

20.06.2024 внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права оренди спірної земельної ділянки за Товариством з обмеженою відповідальністю «СООР Мена».

Прокурор зазначає, що у період з 01.01.2023 по 19.06.2024 відповідач використовував земельну ділянку площею 0,0483 га без правовстановлюючих документів на неї, що призвело до недоотримання територіальною громадою коштів за оренду земельної ділянки.

Відповідно до Витягу із технічної документації № НВ-025 від 21.01.2025 нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:0264 становить 152 635,57 грн.

Рішенням 40-ї сесії Менської міської ради VII скликання від 10.07.2020 № 257 та рішенням 7-ї сесії Менської міської ради VIII скликання від 30.06.2021 № 322 встановлено ставку орендної плати за земельну ділянку громадської забудови (для будівництва та обслуговування будівель торгівлі) у розмірі 12 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Рішенням виконавчого комітету Менської міської ради від 27.03.2025 № 65 затверджено акт визначення розміру недоотриманих коштів територіальною громадою у розмірі 38 461,55 грн, внаслідок використання відповідачем земельної ділянки без належних правовстановлюючих документів.

За розрахунком прокурора, сума безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів з 01.01.2023 по 31.12.2023 становить 25 754,61 грн, з 01.01.2024 по 19.06.2024 складає 12 706,94 грн.

01.04.2025 Менська міська рада звернулась до відповідача з вимогою сплати безпідставно збережених коштів у розмірі 38 461,55 грн, за використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів. Проте, відповіді на вищевказану вимогу не надходило, а кошти в розмірі 38 461,55 грн у добровільному порядку на рахунок територіальної громади не відщкодовано.

Наведене стало підставою для звернення прокурора до місцевого господарського суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «СООР Мена» 38 461,55 грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:005:0264 відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Стаття 131-1 Конституції України передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами (частина 3 статті 53 Господарського процесуального кодексу України).

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання вказаних вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 Господарського процесуального кодексу України (частина 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України).

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (частина 5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України).

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (частина третя статті 23 Закону "Про прокуратуру").

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).

У постанові від 20.10.2020 у справі № 924/250/19 Верховний Суд зауважив, що звертаючись з позовом у справі, повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду, довести належними та допустимими доказами обставини того, що суб`єкт владних повноважень не здійснює або здійснює неналежним чином захист інтересів держави.

У даній справі прокурором подано позов в інтересах Менської міської ради у зв`язку з невиконанням останньою своїх обов`язків щодо захисту інтересів держави в суді.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України.

Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (частина 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

За змістом пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин є виключною компетенцією міської ради.

При цьому, орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (стаття 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:0264 є Менська міська рада.

Предметом заявленого прокурором позову є стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі 38 461,55 грн. Правова підстава позову - стаття 1212 Цивільного кодексу України.

Наявність підстав для представництва інтересів держави у спірних відносинах прокурор обґрунтував бездіяльністю позивача щодо вжиття заходів реагування по стягненню коштів до місцевого бюджету.

Корюківською окружною прокуратурою 07.05.2025 на адресу Менської міської ради направлено лист в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру», в якому акцентувалась увага на наявності підстав для захисту, інтересів територіальної громади та необхідності вжиття заходів цивільно-правового характеру щодо стягнення недоотриманих коштів у вигляді орендної плати до місцевого бюджету з відповідача.

У відповідь на вказаний лист Менською міською радою повідомлено, про відсутність намірів із зверненням до суду з позовом про стягнення коштів у територіальної громади міста, у зв`язку з відсутністю фінансування. Вказане свідчить про бездіяльність уповноваженого органу.

З огляду на невчинення Менською міською радою впродовж тривалого часу належних заходів, спрямованих на відновлення порушених прав територіальної громади, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що керівник Корюківської окружної прокуратури, виконуючи надані законом функції, правомірно звернувся до суду з даним позовом про стягнення безпідставно збережених коштів у сумі 38 461,55 грн внаслідок використання відповідачем земельної ділянки, належної територіальній громаді міста, без правовстановлюючих документів, реалізуючи покладені державою повноваження по захисту державних інтересів в особі повноважного суб`єкта - Менської міської ради.

З огляду на встановлене, приймаючи до уваги, що представництво інтересів держави в суді є конституційною функцією органів прокуратури, а подача позову - єдиним можливим заходом реагування, направленим на реальне поновлення порушених прав та інтересів держави, невжиття самостійно уповноваженим органом у спірних правовідносинах ефективних заходів щодо усунення виявлених порушень, колегія суддів дійшла висновку, що прокурор підтвердив наявність у нього підстав для представництва інтересів держави в особі Менської міської ради при зверненні з позовом.

Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами для виникнення прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 Земельного кодексу України реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частиною першою статті 93 і статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 Земельного кодексу України).

Принцип платного використання землі також передбачено статтею 206 Земельного кодексу України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Водночас згідно зі статтями 122 - 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату - платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною першою статті 21 Закону України "Про оренду землі".

Водночас Земельний кодекс України регламентує перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 Земельного кодексу України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давного Риму (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

Таким чином, положення глави 15, статей 120, 125 Земельного кодексу України, статті 1212 Цивільного кодексу України дають підстави вважати, що особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондиційними.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, від 13.02.2019 у справі №320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №912/1188/17, від 21.01.2019 у справі №902/794/17, від 04.02.2019 у справі №922/3409/17, від 12.03.2019 у справі №916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі №924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі №922/1008/15, від 07.12.2016 у справі №922/1009/15, від 12.04.2017 у справах №22/207/15 та №922/5468/14 та у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі №922/2413/19.

Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

Верховний Суд неодноразово викладав правову позицію, згідно з якою для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212 - 1214 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно, насамперед, з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави.

28.06.2018 за Товариством з обмеженою відповідальністю «СООР Мена» зареєстровано право власності на нежитлову будівлю площею 151 кв. м за адресою: Чернігівська область, м. Мена, по вул. Григорія Кочури, 11, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вказане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :01:005:0264, площею 0,0483 га.

Відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :01:005:0264 внесено до Державного земельного кадастру 30.04.2015.

З Витягу з Державного земельного кадастру від 26.05.2025 № НВ-025 вбачається, що цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:0264 - 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Рішенням Менської міської ради № 241 від 28.04.2023 земельну ділянку площею 0,0483 га з кадастровим номером №:01:005:0264 передано Товариству з обмеженою відповідальністю «СООР Мена» в оренду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі в м. Мена по вул. Григорія Кочури, 11, терміном на 10 (десять) років; встановлено орендну плату в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за рік, відповідно до рішення 7 сесії Менської міської ради 8 скликання від 30.06.2021 №322 «Про затвердження ставок орендної плати за земельні ділянки на території Менської міської територіальної громади»; зобов`язано директора Товариства з обмеженою відповідальністю «СООР Мена» Пономаренка О.П. укласти договір оренди землі на зазначену земельну ділянку.

На підставі цього рішення, 22.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СООР Мена» та Менською міською радою укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,0483 га з кадастровим номером :01:005:0264.

20.06.2024 внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права оренди зазначеної земельної ділянки за Товариством з обмеженою відповідальністю «СООР Мена».

Отже, вказана земельна ділянка є сформованою у розумінні положень Земельного кодексу України.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права. Аналогічна правова позиція закріплена у статті 334 Цивільного кодексу України та статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з якими речові права на нерухоме майно виникають з дня їх державної реєстрації. Отже, дата підписання договору оренди не є достатнім для виникнення права користування земельною ділянкою без здійснення його державної реєстрації.

Згідно зі статтею 284 Податкового кодексу України органи самоврядування встановлюють ставки плати за землю, що сплачується на відповідній території.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про оцінку земель» за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною і міською радою.

Згідно з частиною 3 статті 23 Закону України «Про оцінку земель» витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру.

Положеннями пунктів 288.5.1, 288.5.2 статті 288 Податкового кодексу України визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу для земельних ділянок, нормативно грошову оцінку яких проведено, не може бути меншою за розмір земельного податку (3 відсотків їх нормативної грошової оцінки) та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки).

Рішенням 40-ї сесії Менської міської ради VII скликання від 10.07.2020 № 257 та рішенням 7-ї сесії Менської міської ради VIII скликання від 30.06.2021 № 322 встановлено ставку орендної плати за земельну ділянку громадської забудови (для будівництва та обслуговування будівель торгівлі) у розмірі 12 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

За розрахунком прокурора, сума безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 становить 25 754,61 грн, за період з 01.01.2024 по 19.06.2024 12 706,94 грн.

Відповідач із заявленими позовними вимогами не погоджується та зазначає, що прокурором не надано належних та допустимих доказів використання спірної земельної ділянки у власних інтересах відповідача, оскільки з 01.01.2023 по 19.06.2024 право оренди земельної ділянки з кадастровим номером №:01:005:0264 зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроторговий дім - Менський коопзаготпром».

Колегія суддів відхиляє заперечення Товариства з обмеженою відповідальністю «СООР Мена» з огляду на те, що жодного належного та допустимого доказу на підтвердження перебування спірної земельної ділянки у власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроторговий дім - Менський коопзаготпром» до 20.06.2024 відповідачем не долучено.

Натомість матеріали справи містять докази на підтвердження державної реєстрації права власності на нерухоме майно № 230 за відповідачем з 26.08.2018, зокрема відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які внесено на підставі постанови Менської райспоживспілки Правління від 16.11.2017 «Про створення Товариства з обмеженою відповідальністю «СООР Мена».

Крім того, доводи відповідача про те, що місцевим господарським судом при визначенні періоду стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою, не враховано дату укладання договору між Товариством з обмеженою відповідальністю "СООР Мена" та Менською міською радою, а саме 22.05.2024, судом відхиляються з огляду на таке.

Як зазначалося, державну реєстрацію права оренди за Товариством з обмеженою відповідальністю «СООР Мена» на земельну ділянку з кадастровим номером :01:005:0264, площею 0,0483 га проведено 20.06.2024, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тому враховуючи приписи статті 125 Земельного кодексу України, а також статті 334 Цивільного кодексу України, статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права, і відповідно розрахунок прокурора розміру безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою з 01.01.2023 по 19.06.2024 є обґрунтованим.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16 виснувала, що перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача-власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості, розташованого на ній.

Таким чином, правові механізми статей 377 Цивільного кодексу України та 120 Земельного кодексу України у даному випадку не можуть бути правовою підставою для автоматичного виникнення у позивача права користування земельною ділянкою комунальної власності з огляду на законодавчо встановлені обмеження.

Щодо доводів скаржника про безпідставне залишення без розгляду відзиву на позовну заяву, що на його думку, свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Так, у відзиві на позовну заяву Товариство з обмеженою відповідальністю «СООР Мена» посилається на зареєстроване право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:0264, площею 0,0483 га за Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроторговий дім - Менський коопзаготпром» строком на 5 років до 20.06.2024 на підставі договору оренди від 30.04.2014 і відповідно до закінчення дії вказаного договору відповідачем не здійснено дій спрямованих на реєстрацію права оренди спірної земельної ділянки.

Крім того, безпосередньо на виконання рішення Менської міської ради № 241, 22.05.2024 Товариством з обмеженою відповідальністю «СООР Мена» укладено договір оренди земельної ділянки, копія якого долучається, що свідчить про добросовісність та правомірність дій відповідача.

Зі змісту апеляційної скарги, Товариством з обмеженою відповідальністю «СООР Мена» не правильно розраховано строк для подання відзиву, який визначено ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 14.07.2025 через відсутність електропостачання та обмеженого доступу до інформаційних джерел і тому відповідачем помилково було визначено крайній термін для звернення із відзивом на позов 04.08.2025, замість вірної дати 30.07.2025, що призвело до порушення строків для подачі відзиву на позов.

Статтею 80 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до пункту 1 частини 6 статті 165 Господарського процесуального кодексу України до відзиву додаються докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

Відповідно до частини 1 статті 169, статті 13 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Відповідно до частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 14.07.2025 встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Вказану ухвалу суду отримано відповідачем 14.07.2025 о 17:56, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Тобто, встановлений місцевим господарським судом процесуальний строк на подання відзиву та відповідних доказів враховуючи положення статті 80 Господарського процесуального кодексу України сплив 30.07.2025, а відзив на позов відповідачем було подано 04.08.2025 тобто поза межами встановленого строку судом першої інстанції.

Згідно зі статті 118 Господарського процесуального кодексу України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

З огляду на наведене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що відзив на позовну заяву підлягає залишенню без розгляду, у зв`язку з його поданням 04.08.2025 після закінчення встановленого судом процесуального строку без клопотання про поновлення.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не надає оцінку доказам, що додано відповідачем до відзиву на позовну заяву.

За встановлених обставин, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги Корюківської окружної прокуратури про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «СООР Мена» безпідставно збережених коштів, за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів з 01.01.2023 по 31.12.2023 у розмірі 25 754,61 грн, з 01.01.2024 по 19.06.2024 в сумі 12 706,94 грн підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи скаржника, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності з п. 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Отже, в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «СООР Мена» слід відмовити, а рішення Господарського суду Чернігівської області від 29.09.2025 у справі №927/704/25 залишити без змін.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СООР Мена» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 29.09.2025 у справі №927/704/25 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Чернігівської області від 29.09.2025 у справі №927/704/25 - залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Чернігівської області від 29.09.2025 у справі №927/704/25.

4. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги розподіляється відповідно до ст.ст. 129 та 282 Господарського процесуального кодексу України.

5. Матеріали справи № 927/704/25 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.М. Сибіга

Судді С.А. Гончаров

О.В. Тищенко