ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про направлення справи за підсудністю

13.04.2026 Справа № 917/663/26

Суддя Семчук О.С., розглянувши матеріали

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Явір-2005", вул. Хлібозаводська, 7, м. Полтава, Полтавська область, 36007

до Державної податкової служби України, Львівська площа, 8, м. Київ, 04053 в особі територіального органу, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України, Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, вул. Благовіщенська, 30, м. Харків, 61052

про стягнення збитків,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Явір-2005" звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом до Державної податкової служби України в особі територіального органу, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України, Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, про стягнення майнової шкоди/збитків в сумі 7 309 234,65 грн.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про передачу справи за підсудністю до Господарського суду Харківської області з таких підстав.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 2 ГПК України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені в частині першій статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Основними видами територіальної підсудності є, зокрема загальна, альтернативна та виключна.

Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших - створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.

Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.

Суд зазначає, що право особи на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду, в тому числі додержання правил юрисдикції у господарських судах.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд має дослідити питання належності спору до юрисдикції суду, в тому числі й щодо територіальної юрисдикції (підсудності).

Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви №29458/04 та №29465/04). Суд, який без жодних пояснень, перевищує звичайні межі повноважень своєї юрисдикції, що є умисним порушенням закону, не є «судом, встановленим на законних підставах» у провадженнях, що розглядаються судом (пункти 27-28).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини суд, «встановлений законом», має бути утворений безпосередньо на підставі закону, діяти в законному складі в межах своєї предметної, функціональної та територіальної юрисдикції. Тобто поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання всіх правил юрисдикції та підсудності.

Так, за загальним правилом, визначеним у частинах першій, другій статті 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

За загальним правилом територіальної підсудності суд є наближеним до місця знаходження відповідача, тобто тієї сторони у спорі, яка презюмується неправою. Правило підсудності за місцем знаходження відповідача стосовно доступності правосуддя є зручним саме для нього, а не для особи, яка звертається до суду за захистом.

У постанові від 19.02.2021 у справі 904/2979/20, розглядаючи питання зміни територіальної підсудності спору, Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначав, зокрема, що для учасника справи місце її розгляду не може не мати певного значення.

Відповідно до частини першої статті 29 ГПК України "Підсудність справ за вибором позивача" право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Суть підсудності за вибором позивача, або альтернативної підсудності, полягає у тому, що за визначеними критеріями позивачу дається можливість обрати з кількох передбачених у законі судів той суд, до якого він пред`являтиме свої позовні вимоги.

Позивач, визначаючи відповідачем - Державну податкову службу України, в особі територіального органу, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України, Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, яке зареєстроване в м. Харкові, при подачі позову до Господарського суду Полтавської області посилається на частину 8 статті 29 ГПК України (позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди).

При цьому, суд зазначає що позивач помилково визначив підсудність цього позову Господарському суду Полтавської області з огляду на наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Явір-2005" звернулось до Державної податкової служби України, в особі територіального органу, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України, Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків з позовом про стягнення майнової шкоди/збитків в сумі 7 309 234,65 грн.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Аналіз частини 8 статті 29 ГПК України свідчить про те, що останнім передбачена можливість підсудності за місцем заподіяння шкоди, де відбулась подія, що спричинила шкоду майну. Заподіяння шкоди майну означає наявність матеріального об`єкта, який був пошкоджений, знищений або втрачений.

В даному випадку, хоча гроші є майном, збитки (упущена вигода) - це економічні втрати, а не фізичне пошкодження майна в конкретному місці. Судова практика чітко розмежовує фізичну шкоду майну та економічні збитки. Частина 8 статті 29 ГПК України стосується лише випадків фізичного пошкодження, знищення, або втрати речі (реальні збитки). Місцезнаходження позивача не вважається "місцем заподіяння шкоди" у розумінні цієї статті.

Отже, грошові кошти не є тим "майном", пошкодження /втрата якого визначає територіальну підсудність за п. 8 ст. 29 ГПК України. Територіальна юрисдикція такого спору має визначатись за загальним правилом частини першої статті 27 ГПК України: позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача.

Також суд звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 279 ГПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Тож, зазначена вимога процесуального закону унеможливлює зловживання процесуальними правами при визначенні підсудності.

Територіальний орган, утворений на правах відокремленого підрозділу ДПС України, Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків зареєстрований за адресою - вул. Благовіщенська, 30, м. Харків, 61052.

За цих обставин, суд дійшов висновку, що спір між сторонами має бути розглянутий за загальними правилами підсудності (юрисдикції) - за місцезнаходженням відповідача.

Враховуючи вказане, спір у цій справі підсудний Господарському суду Харківської області за місцезнаходженням відповідача (територіального органу).

Відповідно до пункту 1 частин 1, 3 статті 31 Господарського процесуального кодексу України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Керуючись статтями 2, 30, 31, 234 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву (з додатками) Товариства з обмеженою відповідальністю "Явір-2005" до Державної податкової служби України, в особі територіального органу, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України, Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про стягнення майнової шкоди/збитків передати за підсудністю до Господарського суду Харківської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її підписання (статті 255 - 257 ГПК України).

Суддя Олена СЕМЧУК