ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року

м. Київ

cправа № 910/14860/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранець О. М. - головуючий, Кролевець О. А., Мамалуй О. О.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу

Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус"

на ухвалу Господарського суду міста Києва

у складі судді Алєєвої І.В.

від 09.12.2025

та на постанову Північного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Сітайло Л.Г., Шапрана В.В., Буравльова С.І.

від 27.01.2026

у справі за позовом Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор-Комфорт"; 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Голденс Гран"; 3) Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Нападівське"; 4) Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні Інвестиції"

про визнання договору недійсним, витребування права вимоги, застосування наслідків недійсності правочинів, зобов`язання повернути кошти та стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2025 року Акціонерне товариство "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" (далі - АТ "ЗНВКІФ "Інвестохіллс Хеліантус") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор-Комфорт" (далі - ТОВ "Фактор-Комфорт"), Товариства з обмеженою відповідальністю "Голденс Гран" (далі - ТОВ "Голденс Гран"), Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Нападівське" (далі - ПОСП "Нападівське") та Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні Інвестиції" (далі - ПАТ "Банк "Національні Інвестиції") про:

- визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 31.03.2016 №241-12-1, укладеного між ТОВ "Фактор-Комфорт" та ТОВ "Голденс Гран", колишнє найменування ТОВ "Профі-Факторинг";

- витребування у ТОВ "Голденс Гран" на користь АТ "ЗНВКІФ "Інвестохіллс Хеліантус" права вимоги за кредитним договором від 26.07.2012 №241-12, укладеними між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та ПОСП "Нападівське";

- застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, а саме договору про відступлення права вимоги від 04.09.2015 №137-13, укладеного між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та ТОВ "Фактор-Комфорт", шляхом визнання за АТ "ЗНВКІФ "Інвестохіллс Хеліантус", як правонаступника ПАТ "Банк "Національні інвестиції", права вимоги та права кредитора за кредитним договором від 21.05.2013 №137-13 та всіма додатковими угодами до нього, укладеними між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та ПОСП "Нападівське";

- застосування наслідків недійсності правочинів, а саме договору про відступлення права вимоги від 11.09.2015 №241-12, укладеного між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та ТОВ "Фактор-Комфорт" та договору відступлення права вимоги від 31.03.2016 №241-12-1, укладеного між ТОВ "Фактор-Комфорт" та ТОВ "Голденс Гран", шляхом визнання за АТ "ЗНВКІФ "Інвестохіллс Хеліантус", як правонаступника ПАТ "Банк "Національні інвестиції", права вимоги та права кредитора за кредитним договором від 26.07.2012 №241-12 та всіма додатковими угодами до нього, укладеними між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та ПОСП "Нападівське";

- застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, а саме договору про відступлення права вимоги від 04.09.2015 №137-13, укладеного між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та ТОВ "Фактор-Комфорт", шляхом зобов`язання ТОВ "Фактор-Комфорт" повернути ПОСП "Нападівське" грошові кошти у загальному розмірі 3 027 781,98 грн, які були отримані без достатньої правової підстави;

- застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, а саме договору про відступлення права вимоги від 11.09.2015 №241-12, укладеного між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та ТОВ "Фактор-Комфорт", шляхом зобов`язання ТОВ "Фактор-Комфорт" повернути ПОСП "Нападівське" грошові кошти у загальному розмірі 303 139,11 грн, як отримані без достатньої правової підстави;

- застосування наслідків недійсності договору відступлення права вимоги від 31.03.2016 №241-12-1, укладеного між ТОВ "Фактор-Комфорт" та ТОВ "Голденс Гран", шляхом зобов`язання ТОВ "Голденс Гран" повернути ПОСП "Нападівське" грошові кошти у загальному розмірі 20 040 678,40 грн та 12 611,03 Євро, як отримані без достатньої правової підстави;

- стягнення з ПОСП "Нападівське" на користь АТ "ЗНВКІФ "Інвестохіллс Хеліантус" заборгованості за кредитним договором від 26.07.2012 №241-12 в загальному розмірі 949 511,65 Євро, з яких: 700 000 Євро - заборгованість по тілу кредиту, 73 399,32 Євро - заборгованість по відсотках за період з 03.07.2015 до 01.07.2016, 176 112,33 Євро - три відсотки річних за період з 08.07.2017 до 24.11.2025 на тіло.

- стягнення з ПОСП "Нападівське" на користь АТ "ЗНВКІФ "Інвестохіллс Хеліантус" заборгованість за кредитним договором від 21.05.2013 №137-13 в розмірі 7 524 993,16 грн, з яких: 3 000 000 грн - заборгованість по тілу кредиту, 754 767,12 грн - три відсотки річних за період з 08.07.2017 до 24.11.2025 на тіло, 3 770 226,04 грн - інфляційні втрати за період з 08.07.2017 до 24.11.2025.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскільки нікчемність укладених між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та ТОВ "Фактор-Комфорт" договорів відступлення права вимоги від 04.09.2015 і від 11.09.2015 встановлено Верховним Судом в постанові від 29.08.2023 у справі №910/3014/22, а про недійсність договору від 31.03.2016 про відступлення права вимоги за кредитним договором № 241-12, укладеного між ТОВ "Фактор-Комфорт" та ТОВ "Профі-Факторинг" позивач зазначає у цьому позові, є усі підстави для застосування наслідків недійсності шляхом зобов`язання останніх повернути отримані від ПОСП "Нападівське" кошти, як безпідставно набуті, у порядку застосування наслідків недійсності нікчемного та недійсного правочинів, як це передбачено частинами 1, 5 статті 216 та пунктом 1 частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

2. Короткий зміст ухвали місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх прийняття.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 09.12.2025, яка залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2026, у справі № 910/14860/25 позовну заяву повернув заявнику на підставі пункту 2 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що для встановлення обставин справи при розгляді такої позовної заяви, судом має бути досліджено декілька окремих договорів, обставини виконання кожного з яких сторонами підтверджується різними доказами та крім того, при вирішенні спору судом мають бути оцінені на предмет документального підтвердження та відповідності чинному законодавству заявлені позивачем вимоги щодо застосування наслідків недійсності правочинів та зобов`язання припинити дії, які порушують право.

Підставами виникнення спірних правовідносин сторін є господарські договори, кожен із яких, незважаючи на однаковий суб`єктний склад та правову природу, породжує різні взаємні права та обов`язки, які хоч і є подібними, але стосуються окремих обсягів прав та обов`язків, врегульованих сторонами окремими договорами.

Суд зазначає, що спільний розгляд заявлених вимог перешкоджатиме встановленню усіх обставин справи, з`ясуванню спірних правовідносин сторін, оскільки позов подано на підставі декількох договорів, кожен з яких має окреме коло фактичних обставин спору та доказів, які необхідно буде дослідити окремо, здійснити аналіз кожного окремого договору, надати їм правову оцінку, також необхідно перевірити порядок здійснених розрахунків, тощо.

Сам факт наявності правовідносин в одному складі учасників, подібність умов укладених правочинів та документів, які мають бути доказами на підтвердження викладених в позовній заяві обставин, жодним чином не унеможливлює вирішення питання щодо наявності правових підстав визнання їх недійсними та застосування відповідних наслідків.

З огляду на викладене суди дійшли висновку про те, що позовні вимоги, які ґрунтуються на різних договорах, не є такими, що пов`язані один з одним ані підставами виникнення, ані поданими доказами в їх обґрунтування, що виключає можливість застосування положень статті 173 Господарського процесуального кодексу України щодо об`єднання цих позовних вимог в одній позовній заяві.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги.

У касаційній скарзі позивач - Акціонерне товариство "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2026 у справі № 910/14860/25 скасувати та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу.

В обґрунтування підстав касаційного оскарження ухвали місцевого господарського суду та постанови апеляційного господарського суду позивач зазначив абзац 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України та послався на те, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права а саме, частин 1, 2 статті 173 та пункту 2 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, оскільки судами зроблено передчасний висновок про неправильне об`єднання позовних вимог позивачем.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Відповідач-3 подав відзив на касаційну скаргу, у якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржені судові рішення залишити без змін. Просив визнати дії позивача щодо неправомірного звернення із вимогами до відповідача-3 зловживанням процесуальними правами та застосувати заходи процесуального примусу. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

Інші учасники справи правом подати відзив на касаційну скаргу не скористалися, що не перешкоджає касаційному перегляду судових рішень.

6. Позиція Верховного Суду.

Предметом касаційного перегляду в цій справі є ухвала суду першої інстанції, яку апеляційний суд своєю постановою залишив без змін, про повернення позовної заяви на підставі пункту 2 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом пункту 2 частини п`ятої статті 174 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

Згідно з частиною першою статті 173 Господарського процесуального кодексу України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Під вимогою розуміють матеріально-правову вимогу, тобто предмет позову, який одночасно є способом захисту порушеного права. При цьому об`єднані можуть бути вимоги, пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Таким чином, позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. Об`єднаними можуть бути позовні заяви, які пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того самого відповідача. Однорідними позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Схожі за змістом висновки викладені в пункті 5.16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі № 911/414/18 та в постановах Верховного Суду від 19.12.2022 у справі № 921/318/22, від 17.12.2025 у справі № 911/2608/25.

За змістом частини першої статті 173 Господарського процесуального кодексу України порушення правил об`єднання позовних вимог має місце у випадках, якщо заявлені в одній позовній заяві вимоги: (1) не пов`язані підставою виникнення або поданими доказами (не є однорідними); (2) не співвідносяться між собою як основна та похідна.

Крім цього не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які можуть і відповідати критеріям, наведеним у частині першій статті 173 Господарського процесуального кодексу України, проте підпадають під заборони, прямо визначені в частинах четвертій, п`ятій вказаної статті (об`єднані вимоги, (1) які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом; (2) щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам).

Саме встановлення господарським судом наведених обставин, які свідчать про порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог, є підставою для повернення позовної заяви з посиланням на пункт 2 частини п`ятої статті 174 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас аналіз пункту 2 частини п`ятої статті 174 Господарського процесуального кодексу України у системному співвідношенні з положеннями статті 173 цього Кодексу свідчить про те, що у разі порушення правил об`єднання позовних вимог суд з метою виконання завдання господарського судочинства може не повертати позовну заяву, а за клопотанням учасника справи або за власною ініціативою самостійно роз`єднати позовні вимоги за правилами частини шостої статті 173 Господарського процесуального кодексу України і розглянути кожну із заявлених вимог окремо.

Отже, наявність підстав для роз`єднання позовних вимог за правилами частини шостої статті 173 Господарського процесуального кодексу України та розгляду кожної з вимог окремо унеможливлює повернення судом позовної заяви незалежно від того, чи суд застосував надані йому повноваження.

Тоді як підставою для повернення позовної заяви з посиланням на пункт 2 частини п`ятої статті 174 Господарського процесуального кодексу України є встановлення господарським судом обставин, які свідчать про порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог, наведених саме в частинах четвертій, п`ятій статті 173 Господарського процесуального кодексу України.

Тобто, коли заявлені в одному позові вимоги є однорідними або співвідносяться як основна та похідна та не підпадають під заборони, визначені у частинах четвертій, п`ятій статті 173 Господарського процесуального кодексу України, у суду відсутні підстави для повернення позовної заяви, незалежно від того, чи заявлено позивачем клопотання про об`єднання позовних вимог. У цьому разі суд має керуватися змістом самої позовної заяви, обставинами та доказами, якими обґрунтовано позов.

Схожі за змістом правові висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.08.2022 у справі №911/2401/21, від 19.12.2022 у справі №921/318/22. від 19.12.2022 у справі № 921/318/22, від 17.12.2025 у справі № 911/2608/25.

Отже, з урахуванням конкретних обставин суд має право застосувати положення частини шостої статті 173 Господарського процесуального кодексу України як у разі дотримання правил об`єднання позовних вимог, так і в разі їх порушення. Проте в будь-якому випадку, коли заявлені в одному позові вимоги є однорідними або співвідносяться як основна та похідна та не підпадають під заборони, визначені у частинах четвертій, п`ятій статті 173 Господарського процесуального кодексу України, у суду відсутні підстави для повернення позовної заяви незалежно від того, чи заявлено позивачем клопотання про об`єднання позовних вимог. У цьому разі суд має керуватися змістом самої позовної заяви, обставинами та доказами, якими обґрунтовується позов.

Повертаючи позовну заяву на підставі пункту 2 частини п`ятої статті 174 Господарського процесуального кодексу України, суд першої інстанції зазначив лише про те, що: (1) підставами виникнення спірних правовідносин сторін є господарські договори, кожен із яких, незважаючи на однаковий суб`єктний склад та правову природу, породжує різні взаємні права та обов`язки, які хоч і є подібними, але стосуються окремих обсягів прав та обов`язків, врегульованих сторонами окремими договорами; (2) спільний розгляд заявлених вимог перешкоджатиме встановленню усіх обставин справи, з`ясуванню спірних правовідносин сторін, оскільки позов подано на підставі декількох договорів, кожен з яких має окреме коло фактичних обставин спору та доказів, які необхідно буде дослідити окремо, здійснити аналіз кожного окремого договору, надати їм правову оцінку, також необхідно перевірити порядок здійснених розрахунків, тощо; (3) сам факт наявності правовідносин в одному складі учасників, подібність умов укладених правочинів та документів, які мають бути доказами на підтвердження викладених в позовній заяві обставин, жодним чином не унеможливлює вирішення питання щодо наявності правових підстав визнання їх недійсними та застосування відповідних наслідків окремо по кожному з них.

Проте Верховний Суд вважає висновки судів про те, що заявлені позовні вимоги не пов`язані між собою підставами їх виникнення, не є основними та похідними, кожна із заявлених позовних вимог має окремий предмет позову, підставу позову і предмет доказування, що свідчить про різноманітність і відмінність доказів, які повинні бути подані на підтвердження або спростування позовних вимог, тобто заявлені вимоги не пов`язані однорідними доказами, не може вважатись належним мотивуванням. Про таке суд першої інстанції виснував безвідносно заявлених у межах цієї справи вимог та наведених позивачем підстав (фактичних обставин, на яких ґрунтуються вимоги позивача) та їх обґрунтувань в цілому, а також наданих на їх підтвердження доказів. Також судами не з`ясовано якого саме кінцевого результату намагається досягнути позивач, заявляючи в одному позові вимоги про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги № 241-12-1 від 31.03.2016 та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, а саме: договорів про відступлення права вимоги № 137-13 від 04.09.2015 та № 241-12 від 11.09.2015, застосування наслідків недійсності договорів про відступлення права вимоги № 241-12 від 11.09.2015 та № 241-12-1 від 31.03.2016, а також стягнення коштів з відповідача-3 на користь позивача за кредитними договорами № 241-12 від 26.07.2012 та № 137-13 від 21.05.2013.

Зокрема, висновки суду першої інстанції є безвідносними до наведених позивачем обставин того, що спірні правовідносини виникли з двох кредитних договорів (кредитним договором № 137-13 від 21.05.2013 та кредитним договором № 241-12 від 26.07.2012) укладених між ПАТ «Банк «Національні інвестиції» та ПОСП «Нападівське». Однак, банком було укладено два нікчемних договори з ТОВ «Фактор-Комфорт» про відступлення права вимоги до ПОСП «Нападівське» за кредитним договором № 137-13 від 21.05.2013 та кредитним договором № 241-12 від 26.07.2012, що було встановлено і підтверджено Верховним Судом в постанові від 29.08.2023 у справі № 910/3014/22.

У свою чергу, ТОВ «Фактор-Комфорт» яке отримало право вимоги від банку за нікчемними правочинами, в подальшому відступило право вимоги за кредитним договором № 241-12 від 26.07.2012 до ТОВ «Профі-Факторинг» на підставі договору про відступлення права вимоги № 241-12-1 від 31.03.2016. Тобто, вимоги позивача про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги № 241-12-1 від 31.03.2016, укладеного між ТОВ «Фактор-Комфорт» та ТОВ «Профі Факторинг», застосування наслідків недійсності нікчемних договорів про відступлення прав вимоги, укладених між банком та ТОВ «Фактор-Комфорт», виникли з одних і тих самих правовідносин, які нерозривно пов`язані між собою, оскільки стосуються неправомірного переходу права вимоги до неналежних кредиторів.

Також, вказуючи на те, що підставами виникнення спірних правовідносин сторін є господарські договори, кожен з яких, незважаючи на однаковий суб`єктний склад та правову природу, породжує різні взаємні права та обов`язки, які хоч і є подібними, але стосуються окремих обсягів прав та обов`язків, врегульованих сторонами окремими договорами, а тому спільний розгляд заявлених вимог перешкоджатиме встановленню всіх обставин справи, з`ясуванню спірних правовідносин сторін, суди попередніх інстанцій не врахували, правову позицію об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладену в пункті 9.5 постанови від 18.08.2023 у справі №910/21280/21, згідно з якою:

« 9.5. Також Суд зазначає, що на час постановлення місцевим судом оскаржуваної ухвали статтею 174 чинного ГПК України, на відміну від статті 63 цього Кодексу в редакції, чинній до 15.12.2017, не передбачено повернення позовної заяви з таких мотивів, що об`єднання позовних вимог перешкоджає з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднює вирішення спору. У цьому висновку Суд звертається до сталої правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 14.11.2019 у справі №910/9302/19, від 24.11.2020 у справі №910/3748/20, від 31.03.2021 у справі №910/16780/20, від 24.12.2021 у справі №911/2291/21».

Суди попередніх інстанцій також залишили поза увагою й те, що об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також запобігти можливості ухвалення різних рішень за однакових обставин (постанови Верховного Суду від 22.01.2021 у справі №904/4376/20, від 12.08.2022 у справі №911/2401/21).

Позивач наполягає, що об`єднав позовні вимоги, які нерозривно пов`язані між собою і розгляд їх в одній справі покликаний вирішити спір в одному провадженні без необхідності звернення до суду з новими позовами.

Крім того, встановивши після відкриття провадження за позовною заявою, що спільний розгляд заявлених у ній вимог перешкоджатиме з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить вирішення спору, суд не позбавлений можливості відповідно до частини 6 статті 173 Господарського процесуального кодексу України до початку розгляду справи по суті, зокрема, і з власної ініціативи роз`єднати позовні вимоги, якщо це сприятиме виконанню завдання господарського судочинства. Подібні правові позиції викладено у постановах Верховного Суду від 22.01.2021 у справі № 904/4376/20, від 19.12.2022 у справі № 921/318/22.

Вищенаведене свідчить про те, що суд першої інстанції безпідставно, без належного та достатнього мотивування, повернув позовну заяву на підставі пункту 2 частини першої статті 174 Господарського процесуального кодексу України, що є підставою для скасування відповідної ухвали суду першої інстанції та постанови апеляційного господарського суду, якою останній залишив без змін вказану ухвалу, з огляду на необхідність забезпечити позивачу гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод права на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту, чого суд першої інстанції не зробив через допущені ним порушення норм процесуального права.

Заявлене відповідачем-3 клопотання про визнання дій позивача щодо неправомірного звернення із вимогами до відповідача-3 зловживанням процесуальними правами та застосування заходів процесуального примусу не підлягає вирішенню судом касаційної інстанції за результатами касаційного перегляду ухвали суду першої інстанції про повернення позовної заяви. Підставою постановлення оскарженої ухвали є порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог, а не зловживання позивачем процесуальними правами. Наявність підстав для висновку про неправомірне звернення позивача із вимогами до відповідача-3 не є очевидним та вимагає розгляду заявлених у цій справі вимог по суті спору. Склад відповідачів позивач визначає самостійно, заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку передбаченому статтею 48 Господарського процесуального кодексу України.

7. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Статтею 300 Господарського процесуального кодексу України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 304 Господарського процесуального кодексу України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанції, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд суду першої або апеляційної інстанції.

Згідно з частиною шостою статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги, скасування оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

8. Розподіл судових витрат

Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина чотирнадцята статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерне товариство "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2026 у справі № 910/14860/25 скасувати.

3. Справу № 910/14860/25 направити на розгляд до Господарського суду міста Києва на стадію вирішення питання про відкриття провадження у справі.

4. Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді О. Кролевець

О. Мамалуй