ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2026 р. Справа№ 910/11531/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Мальченко А.О.

Михальської Ю.Б.

розглянувши у письмовому провадженні без виклику та повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Моді Транс»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 12.01.2026

у справі №910/11531/25 (суддя Паламар П.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Моді Транс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Прайд

Україна»

про стягнення неустойки, ціна позову 280 923, 00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Моді Транс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Прайд Україна» про стягнення 280 923, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч умов договору відповідач не відшкодував позивачу понаднормовий простій автомобіля протягом 17 лютого-17 квітня 2025 року, який відбувся з вини відповідача, оскільки той не отримав дозвільні документи на перевезення вантажу щодо дотримання ветеринарно-санітарних вимог, заборгувавши йому 280 923, 00 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.01.2026 у справі №910/11531/25 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Моді Транс» задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Прайд Україна» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Моді Транс» 37 456, 00 грн штрафу, 449, 47 грн витрат по оплаті судового збору.

У позові в іншій частині відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи свої вимоги тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для розгляду справи.

За доводами скаржника, саме відповідач належним чином не сформував необхідний пакет документів для перетину кордону, що й стало причиною простою, оскільки, як виявилось, вантаж є таким, що не підлягав ввезенню на територію в Україну.

При цьому, скаржник зазначає, що жодних порушень умов укладеного договору №П120225/2 від 12.02.2025 про надання послуг з організацій перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному та внутрішньому сполученні зі сторони позивача не відбулося, оскільки: зняття пломби було ініційовано митними органами з метою ідентифікації товару; здачі вантажу вантажоодержувачу не відбулося; про зупинку автомобіля було повідомлено відразу ж; про зняття пломби ніхто в той момент не запитував, відповідних актів, документів з цього приводу - не вимагав; договором чи будь-якими нормами іншого законодавства не передбачено, що перевізник уповноважений на опломбування вантажу чи складення будь-яких актів, оскільки це є прерогативою митних органів.

Узагальнені доводи відповіді на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач подав відзив, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскаржуване рішення залишити без змін, наголошуючи на законності та обґрунтованості останнього.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2026 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Тищенко А.І., суддів: Михальської Ю.Б., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2026 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/11531/25. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Моді Транс» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2026 у справі №910/11531/25 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

19.02.2026 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/11531/25.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Моді Транс» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2026 у справі №910/11531/25; роз`яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи; учасникам справи встановлено строк для подання відзивів, заперечень на апеляційну скаргу та інших заяв/клопотань протягом 10 днів з моменту отримання даної ухвали.

Частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд справи у розумний строк, застосувавши ст. ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджено матеріалами справи, 12.02.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Моді Транс» (виконавець) і Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро Прайд Україна» (замовник) укладено договір №П120225/2 про надання послуг з організації перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному та внутрішньому сполученні, згідно з п. 1.1. якого виконавець зобов`язався доставити ввірений йому замовником вантаж до пункту призначення в установлений договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі, а замовник - сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Умовами договору сторони передбачили таке.

Замовник зобов`язаний надати виконавцю заявку на перевезення вантажу в письмовому вигляді шляхом її направлення на e-mail адресу, вказану в договорі. Заявка на перевезення вантажу повинна містити: маршрут перевезення (порт навантаження, порт розвантаження, місце навантаження і доставки вантажу); дані вантажовідправника і вантажоодержувача; кількість пунктів завантаженні і розвантаження, час, дату і місце завантаження, час, дату і місце повного розвантаження автомобіля, особливі умови перевезення при наявності таких; заплановану дату надання вантажу відправником; ПІБ осіб, відповідальних за завантаженні і розвантаження, номери їх мобільних телефонів; найменування вантажу, його вага (брутто) і габарити, тип необхідного рухомого складу; спосіб вантажно-розвантажувальних робіт (механізований, ручний; задній, боковий, верхній) та іншу інформацію, яка необхідна для належного виконання заявки. При цьому графік завантаження вантажу, призначеного до міжнародних перевезень, повідомляється не пізніше, ніж за 2 календарні дні до завантаження і 1 календарного дня до завантаження вантажів, призначених до перевезення по Україні. Про всі зміни дати завантаження повідомляється не пізніше, ніж за 24 години до погодженої дати завантаження. Виконавець зобов`язаний в день отримання заявки підписати її і відправити на адресу замовника, а також відправити її скановану копію на e-mail адресу замовника, зазначену в договорі (п. 2.1.1.).

Замовник зобов`язаний вимагати від вантажовідправника (вантажоодержувача) правильного і повного оформлення товаросупровідних документів. У разі якщо виконавець поніс збитки або витрати, що виникли в результаті перевезення вантажу замовника при неправильному оформленні супроводжувальних документів, замовник відшкодовує всі збитки та витрати, які поніс у зв`язку з цим виконавець, за умови підтвердження відповідними документами факту понесених витрат та заподіяних збитків ( п. 2.1.7.).

Виконавець зобов`язаний негайно повідомляти уповноважених представників замовника про будь-які обставини, що перешкоджають належному виконанню договору (поломка транспортного засобу, черги на прикордонних переходах, тимчасову відсутність дозволів, закритті прикордонних переходів, тощо) та вживати всіх заходів у межах своїх повноважень для подолання таких обставин в інтересах замовника (п. 2.2.9.).

Виконавець зобов`язаний повідомляти замовника про всі виявлені недоліки документів та інформації, отриманої від замовника (вантажовідправника), а в разі їх неповноти зробити додатковий запит (п. 2.2.10.).

Виконавець несе повну матеріальну відповідальність за збереження (цілісність) вантажу і митних пломб (пломб вантажовідправника) від моменту завантаження до моменту здачі його вантажоодержувачу. Виконавець несе відповідальність за розстановку вантажу в кузові автомобіля, а також за надійність поставленої пломби (п. 2.2.13.).

У разі наднормативного простою автотранспорту (п.п. 2.1.5, 3.8. договору) в очікуванні завантаження або розвантаження вантажу, замовник оплачує виконавцю неустойку в розмірі 500 грн. за кожен початий день прострочення при перевезенні вантажу по території України та 100 Євро за кожен початий день прострочення при міжнародних перевезеннях вантажів. Сума неустойки визначена в цьому пункті в іноземній валюті, підлягає сплаті у гривнях за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу (п. 6.4.1.).

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2025 року. Якщо до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не заявить про його розірвання, вважається, що такий договір продовжений на один рік на тих самих умовах (п. 12.1.).

Заявкою №2 від 12.02.2025 сторони погодили перевезення вантажу автомобільним транспортом позивача за маршрутом Zusamstr.11 Augsburg, Mering DE 86415 с. Муроване Львівської області - м. Пустомити Львівської області-с. Солонка, вул. Стрийська, 55. Дата та час завантаження 13-14 лютого 2025 року. Строк доставки 17-18 лютого 2025 року.

З наявної у матеріалах справи міжнародної товарно-транспортної накладної CMR №12503486 слідує, що 14.02.2025 18 палет, мішки на палетах, гемоглобіновий порошок 92В було завантажено у м. Мерінг (Німеччина). Указаний вантаж був опломбований, номер пломби №3445000.

17.02.2025 транспортний засіб прибув до митного контролю України, що підтверджується відтиском печатки митного контролю на товарно-транспортній накладній СМR №12503486.

Як вказує позивач, 17.02.2025 транспортний засіб MAN AC2008HH, SCHMITZ AC2008XF перетнув кордон Словаччина-Україна, проте далі не зміг проїхати в зв`язку з неналежними документами, що були надані Замовником (відсутній додаток до міжнародного сертифіката №25012265 SO від 14.02.2025 «Для ввезення (переселання) на митну територію України крові та продуктів крові, що можуть використовуватися як кормовий матеріал»). 7 днів транспортний засіб перебував між Словаччиною та Україною, оскільки відповідач намагався вирішите питання з документами, котрих не вистачає для перетину кордону. Проте, на 8 день транспортний засіб взагалі був змушений повернутись назад, у Німеччину, оскільки вантаж, як з`ясувалося, є таким, що не підлягає ввезенню на територію України, що підтверджується приписом №1 Державної ветеринарної інспекції від 17.02.2025 та актом №1 порушення ветеринарно-санітарних вимог від 17.02.2025 складений відділом прикордонного інспекційного контролю «Ужгород».

Під час проходження митного контролю було виявлено, що ветеринарна пломба, накладена вантажовідправником у Німеччині, 17.02.2025 була знята (зірвана).

21.02.2025 Закарпатською митницею було відмовлено у прийнятті пропуску товару через митний кордон України.

Як вказував відповідач у відзиві на позов вантажовідправник погодив отримати (забрати) товар у разі цілісності пломби. Про факт зняття пломби 17.02.2025 він дізнався лише після повернення транспортного засобу на суміжну сторону 25.02.2025.

17.04.2025 митними органами Словаччини було встановлено нову пломбу 26A8594.

Як зазначав відповідач, нову пломбу було встановлено після здійснення ним запитів до митних органів України та Словацької Республіки для отримання офіційних підтверджень, що транспортний засіб і вантаж залишалися непошкодженими, а пломба була знята виключно для проведення митного огляду та одержання ним відповідних документів.

Це підтверджується наявними у матеріалах справи свідоцтвом про проходження митного контролю №136197/2025 від 21.03.2025, листом Відділення митного управління «Вишнє Німецьке» №167275/2025 від 04.04.2025, листом Закарпатської митниці від 07.04.2025.

Заявлені позивачем вимоги зводяться до того, що через невиконання відповідачем обов`язку отримання дозвільних документів щодо дотримання ветеринарно-санітарних вимог на перевезення вантажу відбувся понаднормовий простій автомобіля протягом 17 лютого-17 квітня 2025 року, у зв`язку із чим останнім заявлені до відповідача вимоги про стягнення 280 923, 00 грн штрафу.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до частини 1 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором перевезення.

Відповідно до частини 1 статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За змістом частини 2 статті 908 Цивільного кодексу України, загальні умови перевезення визначаються цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень установлюються договором, якщо іншого не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами укладено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному та внутрішньому сполученні №П120225/2 від 12.02.2025, згідно з яким позивач зобов`язався доставити ввірений йому відповідачем вантаж до пункту призначення в установлений договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі, а відповідач - сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Скаржник зазначає, що 17.02.2025 транспортний засіб MAN AC2008HH, SCHMITZ AC2008XF перетнув кордон Словаччина-Україна, проте далі не зміг проїхати в зв`язку з неналежними документами, що були надані замовником (відсутній додаток до міжнародного сертифіката №25012265 SO від 14.02.2025 «Для ввезення (переселання) на митну територію України крові та продуктів крові, що можуть використовуватися як кормовий матеріал»). 7 днів транспортний засіб перебував між Словаччиною та Україною, оскільки відповідач намагався вирішите питання з документами, котрих не вистачає для перетину кордону. Проте, на 8 день транспортний засіб взагалі був змушений повернутись назад, у Німеччину, оскільки вантаж, як з`ясувалося, є таким, що не підлягає ввезенню на територію України.

Так, скаржник наполягає, що простій, який тривав 60 днів з 17 лютого-17 квітня 2025 року, відбувся виключно з вини відповідача, оскільки останнім не було оформлено належним чином необхідний пакет документів для перетину кордону.

В свою чергу, відповідачем було визнано позов частково, за період простою з 17 до 25 лютого 2025 року у розмірі 37 456, 00 грн, зазначивши що у вказаний період транспортний засіб, через відсутність належних дозволів та сертифікатів необхідних для проведення ветеринарно-санітарного контролю, перебував в зоні митного контролю «Ужгород - Вишнє Німецьке» митного поста «Ужгород - Автомобільний» Закарпатської митниці.

При цьому, 25.02.2025 було офіційно ініційовано повернення вантажу до вантажовідправника, але воно було заблоковане через відсутність цілої пломби, що створило додаткові перешкоди щодо повернення товару вантажовідправнику, та потребувало збору додаткових доказів від компетентних органів щодо проведення огляду вантажу, зняття пломби та підтвердження того, що протягом часу простою з товаром не вчинялось жодних маніпуляцій.

За приписами частини 1 статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Згідно частини 5 статті 38 Конвенції про процедуру спільного транзиту (Закон України «Про приєднання України до Конвенції про процедуру спільного транзиту» від 30.08.2022) щоразу, коли необхідно зняти пломбу для проведення митного огляду, митний орган повинен, за потреби, здійснити повторне опломбування митною пломбою принаймні з еквівалентним ступенем безпеки та зазначити у вантажній документації відомості про таку дію, включаючи номер нової пломби.

Виконавець несе повну матеріальну відповідальність за збереження (цілісність) вантажу і митних пломб (пломб вантажовідправника) від моменту завантаження до моменту здачі його вантажоодержувачу. Виконавець несе відповідальність за розстановку вантажу в кузові автомобіля, а також за надійність поставленої пломби (п. 2.2.13. договору).

Виконавець зобов`язується для здійснення перевезень направляти водіїв, ознайомлених з правилами та умовами перевезень вантажів по території України та в міжнародному сполученні, правилами оформлення документації, необхідної для безпретензійного, максимально швидкого та якісного перевезення вантажів по території України та міжнародного сполучення та забезпечує їх необхідними документами та дозволами (п. 2.2.17. договору).

Таким чином, з урахуванням досягнутих сторонами умов договору, водій фактично діє у т.ч. як експедитор. Водій поєднує функції водія та логіста та відповідає не лише за керування транспортом, але й за прийом, супровід, контроль цілісності вантажу, пломб, взаємодію з клієнтом, забезпечуючи повний контроль над перевезенням від складу до кінцевого пункту доставки, що робить його ключовою ланкою у логістиці. При цьому, обов`язок збереження цілісності пломби не зникає і після зняття її митним органом.

З урахуванням вищевикладеного, після зняття 17.02.2025 митним органом пломби, обов`язком перевізника було забезпечення фіксації акту зняття пломби, вчинення дій забезпечення перепломбування та документального оформлення цього процесу з подальшим повідомленням відповідача про вчинення відповідних дій.

При цьому, скаржник наголошує, що жодних порушень умов укладеного договору №П120225/2 від 12.02.2025 про надання послуг з організацій перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному та внутрішньому сполученні зі сторони позивача не відбулося, оскільки: зняття пломби було ініційовано митними органами з метою ідентифікації товару; здачі вантажу вантажоодержувачу не відбулося; про зупинку автомобіля було повідомлено відразу ж; про зняття пломби ніхто в той момент не запитував, відповідних актів, документів з цього приводу - не вимагав; договором чи будь-якими нормами іншого законодавства не передбачено, що перевізник уповноважений на опломбування вантажу чи складення будь-яких актів, оскільки це є прерогативою митних органів.

Наразі, суд звертає увагу учасників судового процесу, що згідно з частинами 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у частині 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993 Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»).

У п.26 рішення від 15.05.2008 Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

За приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У статті 77 Господарського процесуального кодексу України вказано, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В контексті наведених засад господарського судочинства суд звертає увагу учасників судового процесу на приписи статті 79 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зауважує, що стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (відповідні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17).

Колегія суддів зазначає, що бездіяльність відповідача щодо забезпечення документальної фіксації факту зняття пломби, не складання відповідного акту та не ініціювання повторного пломбування, всупереч вимогам п. 2.2.13. договору та частини 5 статті 38 Конвенції про процедуру спільного транзиту, призвела до неможливості своєчасного документального оформлення повернення вантажу та, як наслідок, тривалого простою транспортного засобу.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з відповідача на користь позивача 37 456, 00 грн штрафу за 8 діб понаднормового простою автомобіля за період 17-25 лютого 2025 року.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2026 у справі №910/11531/25 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на заявника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Моді Транс».

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Моді Транс» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2026 у справі №910/11531/25 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2026 у справі №910/11531/25 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/11531/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, передбачених ст. 287 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді А.О. Мальченко

Ю.Б. Михальська