ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.04.2026р. Справа №905/22/26

Господарський суд Донецької області у складі судді Зекунова Е.В., за участю секретаря судового засідання Сухіна В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КРАМАТОРСЬКТЕПЛОЕНЕРГО"

до відповідача держави Російська Федерація (Russian Federation код ISO ru/rus 643) в особі Міністерства юстиції Російської Федерації (119991, Російська Федерація, м. Москва, вул. Житня, буд. 14, будівля 1; ідентифікаційний код 34)

про стягнення 5 137 111 000, 00 грн, -

Представники сторін:

Від позивача: представники Олейніков С.О., Косяк Н.В. (в режимі відеоконференції)

Від відповідача: не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ТОВ "КРАМАТОРСЬКТЕПЛОЕНЕРГО" звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Держави Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації стягнення 5 137 111 000, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 08.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/22/26, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 24.02.2026 об 11:00.

Судове засідання 24.02.2026 відбулося у режимі відеоконференції за участю представників позивача. Представник відповідача у судове засідання не з`явився.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 24.02.2026 підготовче засідання відкладено на 10.03.2026 о 12:00 год.

Ухвалою від 10.03.2026 суд закрив підготовче провадження у справі справа №905/22/26 та призначив розгляд справи на 07.04.2026 об 11 год. 10 хв.

Судове засідання з розгляду справи по суті, призначене на 07.04.2026 відбулось за участю представників позивача.

Відповідачем у справі є Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації, м.Москва.

Представник відповідача у судові засідання не з`являвся, відзив на позовну заяву не подав, щодо дотримання прав відповідача під час розгляду даної справи судом, суд зазначає про наступне.

Частина 1 ст. 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет, відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.

Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14 квітня 2022 року у справі №308/9708/19 (провадження №61-18782св21) зробив висновки щодо застосування норм права, які регулюють судовий імунітет Російської Федерації в судах України у справах про відшкодування шкоди, завданої військовою агресією Російської Федерації проти України.

Верховний Суд зазначив, що міжнародно-правові норми про юрисдикційний імунітет держави уніфіковано у двох конвенціях: Європейській конвенції про імунітет держав, прийнятій Радою Європи 16 травня 1972 року, та Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності, прийнятій резолюцією 59/38 Генеральної Асамблеї 02 грудня 2004 року. Ці Конвенції втілюють концепцію обмеженого імунітету держави, визначають, в якій формі є можливою відмова держави від імунітету («явно виражена відмова від імунітету» на підставі укладеного міжнародного договору чи контракту, або «відмова від імунітету, яка передбачається», коли іноземна держава вступає у судовий процес і подає зустрічний позов у суді іноземної держави), а також закріплюють перелік категорій справ, у яких держава не користується імунітетом у суді іншої держави-учасниці.

Як Європейська конвенція про імунітет держав 1972 року (стаття 11), так і Конвенція ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності 2004 року (стаття 12) передбачають, що Договірна держава не може посилатися на імунітет від юрисдикції при розгляді справи в суді іншої Договірної держави, який зазвичай має компетенцію розглядати справи, які стосуються грошової компенсації (відшкодування) у разі смерті чи заподіяння тілесного ушкодження особі чи заподіяння шкоди майну або його втрати в результаті дій чи бездіяльності держави, якщо така дія чи бездіяльність мали місце повністю або частково на території держави суду.

Україна не є учасницею жодної із цих Конвенцій. Однак ці Конвенції відображають тенденцію розвитку міжнародного права щодо визнання того, що існують певні межі, в яких іноземна держава має право вимагати імунітет у цивільному процесі.

У рішенні від 14 березня 2013 року у справі «Олєйніков проти Росії» ЄСПЛ вказав, що положення Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності 2004 року застосовуються «відповідно до звичаєвого міжнародного права, навіть якщо ця держава не ратифікувала її», і Суд повинен брати до уваги цей факт, вирішуючи питання про те, чи було дотримано право на доступ до суду у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

У рішенні від 23 березня 2010 року у справі «Цудак проти Литви» (Cudak v. Lithuania) ЄСПЛ також визнав існування звичаєвих норм у питаннях державного імунітету, переважання в міжнародній практиці теорії обмеженого імунітету держави, але наголосив на тому, що обмеження має переслідувати законну мету та бути пропорційним такій меті.

Таким чином, держава не має права посилатися на імунітет у справах, пов`язаних із завданням шкоди, якщо така шкода повністю або частково завдана на території держави суду, та якщо особа, яка завдала шкоду, у цей час знаходилась на території держави суду.

Особливістю правового статусу держави як суб`єкта міжнародних відносин є наявність у неї імунітету, який ґрунтується на загальному принципі міжнародного права «рівний над рівним не має влади і юрисдикції». Однак необхідною умовою дотримання цього принципу є взаємне визнання суверенітету країни, тож коли Російська Федерація заперечує суверенітет України та вчиняє щодо неї загарбницьку війну, жодних зобов`язань поважати та дотримуватися суверенітету цієї країни немає.

Верховний Суд у постановах від 18 травня 2022 року у справі №428/11673/19 та у справі №760/17232/20-ц, зазначив додаткові аргументи непоширення судового імунітету Російської Федерації у спірних правовідносинах, а саме: підтримання юрисдикційного імунітету Російської Федерації позбавить позивача ефективного доступу до суду для захисту своїх прав, що є несумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції; судовий імунітет Російської Федерації не застосовується з огляду на звичаєве міжнародне право, кодифіковане в Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004); підтримання імунітету Російської Федерації є несумісним з міжнародно-правовими зобов`язаннями України у сфері боротьби з тероризмом; судовий імунітет Російської Федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення нею державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням Російською Федерацією своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом.

Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі №990/80/22, Російська Федерація, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що звертаючись із позовом до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації, м.Москва для правильного вирішення спору позивач не потребує згоди компетентних органів держави Російської Федерації на розгляд справи у судах України або наявності міжнародної угоди між Україною та Російською Федерацією з цього питання.

Судом також враховано правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 14.04.2022 у справі №308/9708/19, відповідно до якого національне законодавство України виходить із того, що за загальним правилом шкода, завдана в Україні фізичній особі в результаті протиправних дій будь-якої іншої особи (суб`єкта), може бути відшкодована за рішенням суду України (за принципом «генерального делікту»).

Отже, суд доходить висновку про застосування у даній справі «деліктного винятку», відповідно до якого будь-який спір, що виник на її території у громадянина України, навіть з іноземною країною, зокрема й Російською Федерацією, може бути розглянутий та вирішений судом України як належним та повноважним судом.

Іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (ст. 365 Господарського процесуального кодексу України).

Частинами 1, 2 статті 367 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно, зокрема, вручити документи на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Судове доручення надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

Порядок передачі судових та позасудових документів для вручення на території держави відповідача регулювався Угодою про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, до якої Україна приєдналася 19.12.1992, прийнявши відповідний нормативний акт - Постанову Верховної Ради України «Про ратифікацію Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності» від 19.12.1992.

Разом з тим, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан, дія якого неодноразово продовжувалась та триває станом на момент ухвалення рішення суду у цій справі.

Відповідно до Закону України «Про вихід з Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності», який набрав чинності з 05.02.2023, Україна вийшла з Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, вчиненої у м. Києві 20.03.1992 та ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 19.12.1992.

Відповідно до частини 1 статті 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

За зверненням Мін`юсту, Міністерство закордонних справ України повідомило депозитаріїв конвенцій Ради Європи, Гаазької конференції з міжнародного приватного права та ООН, а також сторони двосторонніх міжнародних договорів України про повномасштабну триваючу збройну агресію Росії проти України та неможливість у зв`язку з цим гарантувати у повному обсязі виконання українською стороною зобов`язань за відповідними міжнародними договорами та конвенціями на весь період воєнного стану.

Згідно з листом Міністерства юстиції України «Щодо забезпечення виконання міжнародних договорів України у період воєнного стану» №25814/12.1.1/32-22 від 21.03.2022, з урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, рекомендується не здійснювати будь-яке листування.

З інформації на офіційному вебсайті АТ «Укрпошти» відомо, що АТ «Укрпошта», припинила доставку поштових відправлень до/з Росії з перших днів повномасштабного вторгнення.

Водночас, у зв`язку із порушенням Російською Федерацією цілей та принципів статуту ООН, Гельсінського Заключного Акта, Паризької Хартії для Нової Європи та ряді інших документів ОБСЄ, у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти суверенітету та територіальної цілісності України, Міністерство закордонних справи України 24.02.2022 нотифікувало МЗЗ РФ про прийняте Україною рішення розірвати дипломатичні відносини з Росією, що були встановлені Протоколом про встановлення дипломатичних відносин між Україною та Російською Федерацією від 14.02.1992.

Таким чином, діяльність дипломатичних представництв України в Росії та Росії в Україні, а також будь-яке дипломатичне спілкування припинено відповідно до Віденської Конвенції про дипломатичні зносини 1961 року та подальше застосування відповідного алгоритму для подачі будь-яких судових документів до сторони відповідача дипломатичними каналами не є можливим.

Водночас, навіть незважаючи на введення воєнного стану в Україні, дотримання процесуального механізму належного повідомлення учасників справи є необхідною і важливою умовою для забезпечення та реалізації завдань та принципів правосуддя.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Господарського процесуального кодексу України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Відтак, взявши до уваги вищенаведене, враховуючи неможливість виконання судового доручення про вручення відповідачу судових документів у цій справі дипломатичними каналами, повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи здійснювалось шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України.

Як вбачається з наданих Позивачем доказів, останнім вжито заходів, спрямованих на ознайомлення Відповідача із суттю позовних вимог. Зокрема, до матеріалів справи долучено опис вкладення та фіскальний чек АТ «Укрпошта» від 02.01.2026 про направлення на адресу Посольства Російської Федерації в Республіці Польща (00-761, Варшава, вул. Бельведерська, 49) міжнародного поштового відправлення за ідентифікатором CV843027838UA. Згідно з описом вкладення до вказаного відправлення, Позивачем до позовної заяви та додатків до неї було долучено їх текст, викладений російською мовою. Вказане свідчить про намагання Позивача забезпечити обізнаність Відповідача про розпочате судове провадження у доступний для нього спосіб в умовах відсутності прямого поштового сполучення з державою-агресором.

Призначення судом кожної дати підготовчого засідання, а також судового засідання щодо розгляду справи по суті, здійснювалося судом із достатніми інтервалами часу для забезпечення відповідачу процесуальної можливості відреагувати на розгляд цієї справи та повідомити суд про своє відношення до позову.

Отже, відповідач був належним чином повідомлений про рух справи.

Суд зазначає, що станом на дату винесення цього рішення у встановлений строк відповідачем не надано відзиву на позовну заяву, про причини та/або намір вчинити відповідні дії суд не повідомляв.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України).

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Предметом даного спору є вимога Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» до держави Російська Федерація (Russian Federation, код ISO ru/rus 643) в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про стягнення збитків у загальному розмірі 122 399 000 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 31.10.2025 становить 5 137 111 000 гривень.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» (далі - ТОВ «Краматорськтеплоенерго», позивач), , здійснює господарську діяльність на виробничих потужностях Краматорської теплоелектроцентралі (ТЕЦ), є ліцензіатом з виробництва, транспортування і постачання електричної та теплової енергії; є підприємством теплопостачання, що забезпечує тепловою енергією місто Краматорськ.

24 лютого 2022 року Російська Федерація (РФ) розпочала збройну агресію проти України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.22 № 2102-IX, в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Наразі відповідними Указами Президента України строк дії режиму воєнного стану в Україні продовжено.

З 24.02.2022 року на території України, в тому числі на території Донецької області, розпочались інтенсивні бойові дії, частину територій України було окуповано військами РФ.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ, який затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 року, а також Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ, який затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025 року, м. Краматорськ (Краматорська міська територіальна громада) відноситься до території можливих бойових дій.

З березня 2022 року по жовтень 2025 року включно об`єкти ТОВ «Краматорськтеплоенерго» у м. Краматорську постійно зазнавали пошкоджень в результаті обстрілів, спричинених військами РФ, які здійснюють збройну агресію Російської Федерації проти України.

З метою фіксації даних про руйнування та пошкодження майна ТОВ «Краматорськтеплоенерго» впродовж 2022-2025 років було складено відповідні акти комісійного обстеження. Внаслідок обстрілів, завданих російськими окупаційними військами за період з березня 2022 року по жовтень 2025 року включно зафіксовано пошкодження 65 об`єктів нерухомого майна з обладнанням та теплових мереж, що знаходиться у власності ТОВ «Краматорськтеплоенерго», а також майна, яким користується позивач відповідно до договорів оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) у разі припинення договору найму (оренди) наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно вищевказаних договорів оренди, орендар (ТОВ «Краматорськтеплоенерго») зобов`язаний своєчасно проводити за свій рахунок поточний ремонт орендованого майна. Ризик випадкової загибелі чи пошкодження майна несе орендар. Отже, всі пошкодження орендованого майна, заподіяні йому внаслідок збройної агресії з боку Російської Федерації, орендар повинен усувати за власні кошти, у зв`язку з чим вся шкода, завдана в результаті відповідних обстрілів, є шкодою, завданою ТОВ «Краматорськтеплоенерго».

З метою встановлення розміру реальних збитків від втрати майна, що належить ТОВ «Краматорськтеплоенерго», а також упущеної вигоди, спричинених позивачу внаслідок збройної агресії РФ, позивач замовив звіт про незалежну оцінку розміру реальних збитків внаслідок знищення та пошкодження майна у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, а також упущеної вигоди від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності ТОВ «Краматорськтеплоенерго», у суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Нексія ДК. Оцінювальні послуги» (Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 88/2025 від 06.11.2025 року).

Згідно з Висновком до Звіту від 31.10.2025 про незалежну оцінку розміру реальних збитків внаслідок знищення та пошкодження майна у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, а саме майна, яке знаходиться у власності (оренді) ТОВ «Краматорськтеплоенерго», вартість розміру реальних збитків становить 336 151 000 гривень без урахування ПДВ або 8 009 000 доларів США без урахування ПДВ.

Згідно з Висновком до Звіту від 31.10.2025 про незалежну оцінку розміру упущеної вигоди від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності ТОВ «Краматорськтеплоенерго», розмір упущеної вигоди становить 4 800 960 000 гривень без урахування ПДВ або 114 390 000 доларів США без урахування ПДВ.

Таким чином, в результаті спричинення відповідачем вказаних пошкоджень та знищення майна ТОВ «Краматорськтеплоенерго» було нанесено:

майнової шкоди, а саме: реальних збитків на загальну суму 336 151 000 гривень без урахування ПДВ або 8 009 000 доларів США без урахування ПДВ;

крім того, позивач недоотримав вигоди на суму 4 800 960 000 гривень без урахування ПДВ або 114 390 000 доларів США без урахування ПДВ.

Згідно доводів Позивача, майнова шкода та упущена вигода, що є предметом цього спору, спричинені діями відповідача.

Вважаючи порушеним своє право, керуючись приписами ст.ст.22, 321, 1166 ЦК України, Товариство з обмеженою відповідальністю " Краматорськтеплоенерго" звернулося до Господарського суду Донецької області х позовом у якому просить стягнути з відповідача - держави Російська Федерація (Russian Federation код ISO ru/rus 643) в особі Міністерства юстиції Російської Федерації (119991, Російська Федерація, м. Москва, вул. Житня, буд. 14, будівля 1; ідентифікаційний код 34) на користь позивача 122 399 000 доларів США, що є еквівалентом 5 137 111 000 гривень за офіційним курсом НБУ станом на дату оцінки - 31.10.2025 року, з яких: реальних збитків у розмірі 8 009 000 доларів США, що є еквівалентом 336 151 000 гривень, упущеної вигоди в розмірі 114 390 000 доларів США, що є еквівалентом 4 800 960 000 гривень.

Джерела права, акти їх застосування та мотиви, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення.

Згідно зі статтями 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 320 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦК України свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства.

Частинами 1, 3 ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

За змістом положень частин першої та третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які вона зробила або повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 22 ЦК України шкода визначається як матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого внаслідок порушення належного йому майнового права та (або) у применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). У межах спірних правовідносин шкода є не лише обов`язковою умовою відповідальності, а й критерієм її обсягу, оскільки підлягає відшкодуванню в повному розмірі. Відшкодуванню підлягають як реальні збитки, так і упущена вигода.

Отже, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе та винне діяння завдавача шкоди, що утворює склад цивільного правопорушення.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами ЦК України відповідальність настає незалежно від вини.

Тому, обов`язковою умовою притягнення відповідача до відповідальності за завдану шкоду є встановлення протиправності його дій відповідно до положень застосованого матеріального закону.

Відповідно до Конституції України Україна є суверенна і незалежна. Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

У пункті 4 частини першої статті 2 Статуту ООН закріплено принцип, згідно з яким всі члени Організації Об`єднаних Націй утримуються у їх міжнародних відносинах від загрози силою чи її застосування як проти територіальної недоторканності чи політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.

Згідно до статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй "Визначення агресії" від 14.12.1974 як акт агресії кваліфікується, зокрема, вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не носила, що є результатом такого вторгнення чи нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави чи її частини, а також бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави.

Меморандумом про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, відповідно до пункту 2 якого Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки держави учасниці, підтвердили зобов`язання утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і гарантували, що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об`єднаних Націй.

Як вже було зазначено вище Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 введений воєнний стан в Україні з 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 01.03.2022 № A/ES-11/L.1 визнано акт агресії відповідача проти України в порушення пункту 4 статті 2 статуту ООН та звернено до Росії вимогу негайно припинити застосування сили по відношенню до України та вивести збройні формування відповідача з України.

Наказом Міжнародного суду справедливості ООН від 16.03.2022 №182 зобов`язано відповідача негайно припинити військові дії, які вона розпочала 24.02.2022 на території України.

Відповідно до постанови Верховної Ради України № 2188-IX від 14.04.2022 схвалено Заяву Верховної Ради України "Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні", якою Верховна Рада України визнає дії, вчинені збройними силами Російської Федерації та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії Російської Федерації проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, геноцидом Українського народу.

Преамбулою Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" встановлено, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

За таких обставин, в силу положень національного законодавства України та міжнародних договорів, як частини українського національного законодавства, дії відповідача за своєю суттю є актом збройної агресії по відношенню до України. Відтак, будь-які дії відповідача з метою реалізації такої агресії є протиправними, у тому числі протиправним є і окупація території України; знищення, привласнення, конфіскація (експропріація) або викрадення майна (в тому числі і майна позивача), здійснені в рамках реалізації акту агресії відповідачем.

Відповідно до статті 25 Положення про закони і звичаї війни на суходолі (Додаток до Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі) забороняється будь-яким способом атакувати чи бомбардувати незахищені міста, селища, житлові будинки чи споруди.

Згідно до пунктів 1, 3 Гаазької Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі 1907 року договірні держави видають своїм сухопутним військам накази, які відповідають Положенню про закони і звичаї війни на суходолі. Воююча сторона, яка порушує норми зазначеного Положення, підлягає відповідальності у формі відшкодування збитків, якщо для цього є підстави. Воююча сторона, яка порушує норми зазначеного Положення є відповідальною за всі дії, вчинені особами, які входять до складу її збройних сил.

У постановах Великої Палати Верховного Суду України (далі Верховний суд) від 19 лютого 2020 року у справі № 210/4458/15-ц, від 30 січня 2020 року у справі 287/167/18-ц, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 серпня 2017 року у справі №761/9437/15-ц висловлено правову позицію про те, що факт збройної агресії Російської Федерації проти України встановленню в судовому порядку не потребує.

Щодо вини, як складового елемента цивільного правопорушення, законодавством України не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди; діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

В контексті зазначеного, саме відповідач повинен доводити відсутність своєї вини у спірних правовідносинах. Близький за змістом висновок викладений Верховним Судом, зокрема, у постанові від 21 квітня 2021 року у справі №648/2035/17, постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 686/10520/15-ц.

Необхідно зазначити, що вказане вище майно належить позивачу на праві власності на підставі відповідних документів (додаються до позову), або орендується ним (відповідні документи додаються). Дане майно є цивільними об`єктами, які не використовувалися у військових цілях відповідно до міжнародного законодавства.

Саме внаслідок бойових дій, спричинених збройною агресією Російської Федерації, за вказаних вище обставин позивачу було завдано збитків.

При цьому, позивач ще й не отримав упущену вигоду через порушення відповідачем законів і звичаїв війни, а отже, відповідач несе повну відповідальність за наслідки збройної агресії, у тому числі і за шкоду, заподіяну майну позивача, а також упущену вигоду позивача.

Протиправність дій відповідача, яка є загальновідомим фактом, підтверджується, у тому числі, відповідними актами комісійного обстеження (є у матеріалах справи).

Конституційний Суд України, у своєму рішенні від 11 листопада 2004 року № 16-рп/2004 наголошує, що Конституція України прямо встановлює заборону протиправного позбавлення власника права власності (частина четверта статті 41). Непорушність цього права означає передусім невтручання будь-кого у здійснення власником своїх прав щодо володіння, користування та розпорядження майном, заборону будь-яких порушень прав власника щодо його майна всупереч інтересам власника та його волі.

Метою набуття, здійснення, зміни та припинення суб`єктивного цивільного права власності завжди є задоволення певного індивідуального інтересу учасника цивільних відносин. Саме у зв`язку з цим інтерес визначений як окремий об`єкт захисту поряд із цивільним правом у статтях 15, 16 ЦК України.

Відтак, внаслідок вказаних вище протиправних дій відповідача право власності на майно втратило всі корисні властивості засобу для задоволення зазначених інтересів позивача.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що під час розгляду справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини як джерело права.

Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожній фізичній та юридичній особі право мирно володіти своїм майном. Позбавлення власності допускається лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом, та відповідно до загальних принципів міжнародного права. Вона містить три окремі правила. Перше правило, викладене в першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном. Друге правило, яке міститься у другому реченні першого абзацу, стосується лише позбавлення "власності" та підпорядковує цей процес певним умовам. Третє правило, викладене у другому абзаці, визнає, що Договірні держави мають право, серед іншого, контролювати використання майна відповідно до загальних інтересів ("Спорронг і Льоннрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), 1982; Iatridis v. Greece, 1999; J.A. Pye (Oxford) Ltdand J.A. Pye (Oxford) Land Ltd v. The United Kingdom [ВП], 2007; Anheuser-Busch Inc. v. Portugal, 2007; Alisic and Others v. Bosnia and Herzegovina, Croatia, Serbia, Slovenia and the Former Yugoslav Republic of Macedonia; "Іммобіліаре Саффі проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy), 1999; Broniowski v. Poland; і "Вістінс і Перепйолькінс проти Латвії" (Vistins and Perepjolkins v. Latvia)). Ці три норми не "окремі" в сенсі того, що вони не пов`язані між собою: друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, і тому їх слід тлумачити у світлі загального принципу, проголошеного в першому правилі ("Колишній король Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece); Bruncrona v. Finland, 2004; Anheuser-BuschInc. v. Portugal, 2007).

Так, щоб вважатися сумісним зі статтею 1 Протоколу № 1, втручання має відповідати певним критеріям: воно має відповідати принципу законності та мати за законну мету за допомогою засобів, розумно пропорційних меті, якої прагнуть досягти (Beyeler v. Italy [ВП], 2000, §§ 108-114). При цьому, Європейський суд з прав людини не раз наголошував, що будь-яке втручання державного органу в мирне володіння "майном" може бути виправданим, лише якщо воно служить законним суспільним (або загальним) інтересам (BELANE NAGY v. HUNGARY; LEKIC v. SLOVENIA).

В свою чергу, військове вторгнення на територію іншої суверенної держави, що призвело до окупації військами Російської Федерації частини території України; обстріли, які здійснюють війська РФ, в результаті яких знищено та пошкоджено майно позивача, що позбавляє останнього права розпоряджатись, користуватись та мирно володіти своїм майном, апріорі не можуть мати жодної легітимної мети та служити законним інтересам українського суспільства. Такі дії однозначно та беззаперечно вважаються порушенням з боку відповідача права власності позивача, що призвело до пошкодження та знищення майна останнього.

Зазначена правова позиція підтверджується усталеною практикою Європейського суду з прав людини. У більшості рішень Суд зазначає, що у разі встановлення невідповідності втручання вимогам закону, відсутності суспільного інтересу або законної мети таке втручання саме по собі є порушенням Конвенції, без необхідності окремого аналізу пропорційності застосованих заходів. Такий підхід, зокрема, відображений у справах «Simonyan v. Armenia», «Vijatovic v. Croatia», «Gubiyev v. Russia» (2011, § 83), «Dimitrovi v. Bulgaria», «Bock and Palade v. Romania», «Kasilov v. Russia».

У справі "Святі монастирі проти Греції" (The Holy Monasteries v. Greece), 1994, суд постановив, що законодавче положення, яке автоматично передає користування та володіння визначеною власністю державі, призводить до передачі повного права власності на відповідну землю державі та становить позбавлення "володіння".

Позбавлення "володіння" може виникнути також у ситуаціях, коли не було офіційного рішення про скасування особистих прав, але вплив на "володіння" заявника низки різноманітних заходів, застосованих органами державної влади, настільки глибокий, що робить ці заходи подібні до експропріації. Щоб визначити, чи відбулося позбавлення "володіння", суд не повинен обмежуватися перевіркою того, чи сталося позбавлення власності чи офіційна експропріація; він повинен дивитися глибше й досліджувати реальність ситуації, на яку подається скарга. Оскільки Конвенція має на меті гарантувати права, які є «практичними», необхідно з`ясувати, чи становила така ситуація фактичну експропріацію, SPORRONG AND LONNROTH v. SWEDEN, 1982; "Васілєску проти Румунії" (Vasilescu v. Romania), 1998; "Шембрі та інші проти Мальти" (Schembri and Others v. Malta), 2009; "Брумареску проти Румунії" (Brumarescu v. Romania); Depalle v. France [ВП],). Дійсно, згідно з різними статтями Конвенції, практика суду вказує на те, що може знадобитися дивитися глибше, читати уважніше і зосередитися на реаліях ситуації (наприклад, "Апап Болонья проти Мальти" (Apap Bologna v. Malta)). Наприклад, у справі, коли військово-морський флот заволодів землею заявників, заснував там військово-морську базу, а заявники згодом не змогли ні отримати доступ до свого майна, ні продати, заповісти, закласти чи подарувати його, можливість розпоряджатися відібраною землею разом із невдалими спробами виправити ситуацію призвело до достатньо серйозних фактичних наслідків для заявників, щоб суд міг вважати, що землі були експропрійовані, навіть за відсутності будь-якого офіційного рішення про експропріацію (Papamichalopoulos v. Greece, 1993). Аналогічно, у справі "Сариджа і Ділавер проти Туреччини" (Sarica and Dilaver v. Turkey).

Отже, у своїй практиці Суд сформував підхід до оцінки доказів, які мають бути надані заявниками, що стверджують про втрату майна та житла в умовах міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту. Такий підхід передбачає врахування об`єктивних обставин конфлікту та можливих труднощів із збиранням доказової бази. Аналогічний підхід закріплено у пункті 7 статті 15 Принципів Пінейру ООН.

Так, у справі "Чірагов та інші проти Вірменії" (Chiragov and Others v. Armenia) Європейський суд з прав людини зазначає, що мало місце втручання у права заявників за статтею 1 Протоколу № 1 в тому, що вони не мали можливості доступу до свого майна упродовж періоду часу, що триває, і через це втратили контроль над ним і будь-яку можливість користуватися і володіти ним. Це становить втручання у мирне володіння їхнім майном.

У пункті 53 Рішення у справі "Vasilescu v. Romania" від 22.05.1998 (заява №53/1997/837/1043), ЄСПЛ повторив вказані вище висновки з рішення у справі Рараmісhаlороulоs v. Greece" про те, що втрата всієї можливості розпоряджатися майном дозволяє вважати, що заявниця стала жертвою фактичної конфіскації, та визнав порушення прав заявника за статтею 1 першого протоколу до Конвенції (право на мирне володіння майном).

У коментованому рішенні (пункт 51) ЄСПЛ прямо вказує: практична перешкода може становити порушення Конвенції нарівні з правовою перешкодою.

У цьому контексті слід відзначити, що саме військова агресія Російської Федерації, розпочата у лютому 2022 року, а також дії, безпосередньо пов`язані з її реалізацією, зокрема обстріли, завдали вищезгаданої шкоди майну позивача ТОВ «Краматорськтеплоенерго».Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №326 затверджено Порядок визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації (далі Порядок), який встановлює процедуру визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації (далі - шкода та збитки), починаючи з 19 лютого 2014 року.

Згідно з п. 2 Порядку, міністерствам, іншим центральним та місцевим органам виконавчої влади доручено розробити та затвердити протягом шести місяців методики, передбачені Порядком, затвердженим цією постановою.

Відповідно до п.п. 18 п. 2 Порядку визначення шкоди та збитків здійснюється окремо за напрямом економічних втрат підприємств (крім підприємств оборонно-промислового комплексу), зокрема господарських товариств. Цей напрям охоплює втрати підприємств усіх форм власності внаслідок знищення або пошкодження їх майна, втрати фінансових активів, а також упущену вигоду, що виникла через неможливість або перешкоди у провадженні господарської діяльності.

Основні показники, що підлягають оцінці, включають: вартість втраченого, знищеного або пошкодженого майна підприємств недержавної форми власності; вартість втрачених фінансових активів підприємств недержавної форми власності; упущену вигоду підприємств недержавної форми власності.

За змістом п. 5 Загальних засад (додаток до Постанови Кабінету міністрів України від 20.03.2022 №326) оцінка збитків, завданих постраждалим, здійснюється шляхом проведення аналітичної оцінки збитків, стандартизованої, незалежної оцінки збитків або є результатом проведення судової експертизи.

Незалежна оцінка збитків проводиться суб`єктами оціночної діяльності - суб`єктами господарювання, визнаними такими Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" (далі - суб`єкти оціночної діяльності), із дотриманням національних стандартів оцінки майна та Міжнародних стандартів оцінки майна з урахуванням особливостей, що визначені цими Загальними засадами та методиками оцінки шкоди та збитків, передбаченими пунктом 5 Порядку.

16.12.2022 набрав чинності наказ Міністерства економіки України та Фонду державного майна України від 18.10.2022 № 3904/1223, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 02.12.2022 № 1522/38858 "Про затвердження Методики визначення шкоди та обсягу збитків, завданих підприємствам, установам та організаціям усіх форм власності внаслідок знищення та пошкодження їх майна у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, а також упущеної вигоди від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності" (далі Методика).

Згідно з пунктом 1 Розділу 1 вказаної вище Методики ця методика застосовується під час оцінки (визначення розміру) реальних збитків, завданих підприємствам, установам та організаціям, іншим суб`єктам господарювання всіх форм власності внаслідок втрати, руйнування або пошкодження їх майна у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації (далі - збройна агресія), оцінки (визначення розміру) упущеної вигоди від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності зазначеними суб`єктами господарювання, а також оцінки потреб у відновленні майна суб`єктів господарювання.

В п. 9 Методики визначено, що для цілей цієї Методики за умовну грошову одиницю приймають долар США. Отриманий результат в еквіваленті умовної грошової одиниці переводять у гривневий еквівалент за курсом Національного банку України на дату оцінки.

З метою встановлення розміру реальних збитків від втрати майна, що належить ТОВ «Краматорськтеплоенерго», а також упущеної вигоди, спричинених позивачу внаслідок збройної агресії РФ, позивач замовив звіт про незалежну оцінку розміру реальних збитків внаслідок знищення та пошкодження майна у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, а також упущеної вигоди від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності ТОВ «Краматорськтеплоенерго», у суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Нексія ДК. Оцінювальні послуги» (Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 88/2025 від 06.11.2025 року).

Правовідносини, що виникають у процесі оцінки майна та майнових прав фізичних і юридичних осіб України як на її території, так і за її межами регулюються Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" № 2658-III від 12 липня 2001 року

Також цей Закон поширюється на осіб інших держав, якщо угоди укладаються відповідно до законодавства України. Оцінка здійснюється з метою визначення вартості майна, його використання та професійної оціночної діяльності.

Професійна оціночна діяльність (Стаття 4) Професійна оціночна діяльність охоплює організаційне, методичне та практичне забезпечення оцінки майна. Вона здійснюється оцінювачами та суб`єктами оціночної діяльності, визнаними згідно із законодавством, і включає підготовку висновків щодо вартості майна.

Суб`єкти оціночної діяльності (Стаття 5) До суб`єктів оціночної діяльності належать:

фізичні особи-підприємці та юридичні особи, що мають відповідний сертифікат;

підприємства незалежно від форми власності, у складі яких працює сертифікований оцінювач.

Оцінювачам забороняється використовувати свої повноваження для отримання неправомірної вигоди чи прийняття таких пропозицій.

Звіт про оцінку майна (Стаття 12) Звіт про оцінку майна є офіційним документом, що містить висновки про його вартість та підтверджує виконані процедури оцінки. Він може бути складений як у паперовому, так і в електронному вигляді відповідно до законодавства про електронні довірчі послуги. Звіт підписується оцінювачами та керівником суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідальність (Стаття 32) Оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності несуть відповідальність за недостовірність або необ`єктивність оцінки майна. Вони підлягають юридичній відповідальності за порушення вимог законодавства та умов договору.

Вирішення спорів (Стаття 33) Спори щодо оцінки майна та майнових прав вирішуються у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України.

Згідно з Висновком Звіту від 31.10.2025 щодо незалежної оцінки розміру реальних збитків внаслідок знищення та пошкодження майна, що перебуває у власності або оренді ТОВ «Краматорськтеплоенерго», у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, вартість таких збитків становить 336 151 000 гривень.

При виконанні звіту Оцінювачем враховано, що з березня 2022 року по жовтень 2025 року включно об`єкти ТОВ «Краматорськтеплоенерго» у м. Краматорську постійно зазнавали пошкоджень в результаті ракетних, артилерійських обстрілів та атак з використанням авіабомб і безпілотних літальних апаратів, внаслідок чого були пошкоджені або зруйновані об`єкти нерухомого і рухомого майна.

З метою фіксації даних про руйнування та пошкодження майна ТОВ «Краматорськтеплоенерго» протягом 2022 2025 років були складені відповідні акти комісійного обстеження. Внаслідок обстрілів, завданих російськими окупаційними військами у період з березня 2022 року по жовтень 2025 року включно, зафіксовано пошкодження 65 об`єктів нерухомого майна з обладнанням та теплових мереж, що перебувають у власності ТОВ «Краматорськтеплоенерго», а також майна, яким позивач користується за договорами оренди.

Детальні характеристики пошкоджень і руйнувань, а також вартість робіт з відновлення майна наведені в розділі «Визначення вартості реальних збитків» Звіту від 31.10.2025. зокрема:

1) золошлакопровід від Краматорської ТЕЦ до золовідвалу, інвентарний номер 320977, власність ПрАТ «Мега-ресурс», договір оренди майна від 22.09.2009 р. № 1128, складено акт комісійного обстеження № 1 ;

2) головний корпус, інвентарний номер 211133, власність ПрАТ «Мега-ресурс», договір оренди нерухомого майна від 22.09.2009 р. №4163, складено акти комісійного обстеження № № 6, 15, 44, 57, 68, 78, 82, 91;

3) цех хімводоочищення (будівля), інвентарний номер 211077, власність ПрАТ «Мега-ресурс», договір оренди нерухомого майна від 22.09.2009 р. №4163., складено акти комісійного обстеження № № 8, 14, 45, 62, 70, 80;

4) градирня №1, інвентарний номер 211133, власність ПрАТ «Мега-ресурс», договір оренди нерухомого майна від 22.09.2009 р. №4163, складено акти комісійного обстеження № № 9, 84, 87;

5) градирня №2, інвентарний номер 211133, власність ПрАТ «Мега-ресурс», договір оренди нерухомого майна від 22.09.2009 р. №4163, складено акти комісійного обстеження № № 10, 88;

6) будівля багерної насосної, інвентарні номери 4235000, 5398000, власність КП «Міст», договір оренди нежитлових приміщень та будівель комунальної власності від 21.11.2006 р. №1-11104, складено акт комісійного обстеження № 67;

7) берегова насосна, інвентарний номер 2121000, власність КП «Міст», договір оренди нежитлових приміщень та будівель комунальної власності від 21.11.2006 р. №1-11104, складено акти комісійного обстеження № № 13, 86;

8) будівля гідрозоловидалення, інвентарний номер 2128000, власність КП «Міст», договір оренди нежитлових приміщень та будівель комунальної власності від 21.11.2006 р. №1-11104, складено акти комісійного обстеження № № 51, 63, 69, 79;

9) будівля складу тепломеханічного обладнання, інвентарний номер 4722, власність ПрАТ «Мега-ресурс», договір оренди нерухомого майна від 22.09.2009 р. №4163, складено акти комісійного обстеження № № 49, 75;

10) будівля електролізної, інвентарний номер 5400000, власність КП «Міст», договір оренди нежитлових приміщень та будівель комунальної власності від 21.11.2006 р. №1-11104, складено акт комісійного обстеження № 18;

11) будівля головного розподільного пристрою з головним щитом управління, інвентарний номер 2125, власність ПрАТ «Мега-ресурс», договір оренди нерухомого майна від 22.09.2009 р. №4163, складено акти комісійного обстеження № № 17, 61, 93;

12) будівля механічної майстерні, інвентарний номер 2690000, власність КП «Міст», договір оренди нежитлових приміщень та будівель комунальної власності від 21.11.2006 р. №1-11104, складено акти комісійного обстеження № № 46, 60, 71, 83, 92;

13) будівля контори СУ ВР, інвентарний номер 4725, власність ПрАТ «Мега-ресурс», договір оренди нерухомого майна від 22.09.2009 р. №4163, складено акти комісійного обстеження № № 47, 73;

14) закритий розвантажувальний пристрій, інвентарний номер 2122000, власність КП «Міст», договір оренди нежитлових приміщень та будівель комунальної власності від 21.11.2006 р. №1-11104., складено акти комісійного обстеження № № 50, 58, 77;

15) службовий корпус АУП, інвентарний номер 2109, власність ПрАТ «Мега-ресурс», договір оренди нерухомого майна від 22.09.2009 р. №4163, складено акт комісійного обстеження № 64;

16) будівля ремонтно-механічної майстерні, інвентарний номер 4720, власність ПрАТ «Мега-ресурс», договір оренди нерухомого майна від 22.09.2009 р. №4163, складено акт комісійного обстеження № 48, 74;

17) галерея паливоподачі, будівля дробильного пристрою з вежею елеватора, службова побутова будівля цеху паливоподачі, інвентарний номер 2123000, 3671000, 4489000, власність КП «Міст», договір оренди нежитлових приміщень та будівель комунальної власності від 21.11.2006 р. №1-11104, складено акти комісійного обстеження № № 59, 76;

18) адміністративно-побутовий корпус вул. Ярослава Мудрого 29, інвентарний номер , власність КП «Міст», договір оренди майна комунальної власності територіальної громади міста Краматорська від 31.10.2012 р. № 913, складено акт комісійного обстеження № 11;

19) будівля теплопункту 183 кв., інвентарний номер 2358000, власність КП «Міст», договір оренди нежитлових приміщень та будівель комунальної власності від 21.11.2006 р. №1-11104, складено акт комісійного обстеження № 81;

20) акумуляторна батарея, інвентарний номер 9581/ 10400247/ 10600006, власність ТОВ «Краматорьктеплоенерго» відповідно до акту приймання пуско-налагоджувальних робіт акумуляторної батареї SDH-27 (з акумуляторів FIAMM (BAREN)) від 10.01.2003 р. (інв. №9581), акту введення в експлуатацію акумуляторної батареї від 25.02.2008 р. (інв. № 10400247), складено акт комісійного обстеження № 72;

21) газопоршневі генератори JMC 420 GS-N.L(3шт.), інвентарний номер відсутній, власність ТОВ «Краматорьктеплоенерго» відповідно до договору купівлі-продажу № ESF-KRTE-KTS-12-2023 від 21.12.2023 р., укладений між ТОВ "Краматорськтеплоенерго" та KTS ENGINEERING S.R.O., акту приймання-передачі товару від 06.09.2024 р. до договору №ESF-KRTE-KTS-12-2023 від 21.12.2023 р., складено акти комісійного обстеження № №85, 89;

22) авто-бензозаправний блок, інвентарний номер 8682000, власність КП «Міст», договір оренди майна комунальної власності від 21.11.2006 р. №1-11105, складено акт комісійного обстеження № 93;

23) відкритий розподільний пристрій ВРП-110, 35кВ, інвентарний номер 8112, власність ПрАТ "Мега-Ресурс", договір оренди майна від 22.09.2009 р. № 1128, складено акти комісійного обстеження № 95, 96, 100, 104, 105, 106, 115;

24) будівля службового корпусу АУП, інвентарний номер 2109, власність ПрАТ "Мега-Ресурс", договір оренди нерухомого майна від 22.09.2009 р. №4163, складено акт комісійного обстеження № 103;

25) будівля пральні, інвентарний номер 8142, власність ПрАТ "Мега-Ресурс", договір оренди нерухомого майна від 22.09.2009 р. №4163, складено акт комісійного обстеження № 114;

26) будівля трансформаторної майстерні з вежею, інвентарний номер 8132, власність ПрАТ "Мега-Ресурс", Договір оренди нерухомого майна від 01.09.2025 р., складено акт комісійного обстеження № 99, 113;

27) будівля головного корпусу з димовою трубою, інвентарний номер 2111, власність ПрАТ "Мега-Ресурс", Договір оренди нерухомого майна від 22.09.2009 р. №4163, складено акт комісійного обстеження № 94, 101;

28) будівля матеріального складу, інвентарний номер 4291, власність ПрАТ "Мега-Ресурс", Договір оренди нерухомого майна від 22.09.2009 р. №4163, складено акт комісійного обстеження № 97, 109;

29) будівля головного розподільного пристрою з головним щитом управління, інвентарний номер 2125, власність ПрАТ "Мега-Ресурс", Договір оренди нерухомого майна від 22.09.2009 р. №4163, складено акт комісійного обстеження № 98, 102;

30) будівля цеху хімводоочіщення, інвентарний номер 2110, власність ПрАТ "Мега-Ресурс", договір оренди нерухомого майна від 22.09.2009 р. №4163, складено акт комісійного обстеження № 111;

31) будівля електролізної, інвентарний номер 5400000, власність КП " Міст ", договір оренди нежитлових приміщень та будівель комунальної власності від 21.11.2006 р. № 1-11104, складено акт комісійного обстеження № 112;

32) будівля прохідної, інвентарний номер 210203, власність ТОВ «Краматорьктеплоенерго», Договір купівлі-продажу будівлі прохідної від 25.02.2009 р. № 603. Акт № ВЭ-0000018 приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 25.02.2009 р., складено акт комісійного обстеження № 108;

33) будівля столярної майстерні, інвентарний номер 4717000, власність КП " Міст ", договір оренди нежитлових приміщень та будівель комунальної власності від 21.11.2006 р. № 1-11104, складено акт комісійного обстеження № 107;

34) теплотраса, квартал 175 від К-42 до елеваторного вузла житловий буд. 54 вул. Ярослава Мудрого, інвентарний номер 9219000, власність КП «Міст», договір оренди майна комунальної власності від 21.11.2006 р. №1-11105, складено акт комісійного обстеження № 2, 3;

35) теплотраса, квартал 77 від К-23 (вул. Маяковського) до ЗШ № 15, інвентарний номер 9100000, власність КП «Міст», договір оренди майна комунальної власності від 21.11.2006 р. №1-11105, складено акт комісійного обстеження № 4;

36) теплова мережа Б. Машинобудівників, між ТК14а та пр. Миру, буд.2 (ввід №3), інвентарний номер 1031712, власність КП «Міст», договір оренди майна комунальної власності від 21.11.2006 р. №1-11105, складено акт комісійного обстеження № 20;

37) теплова мережа кварталу 106, між ТК3 та вул. Марата буд. 5 (нижня рамка), інвентарний номер 87529000, власність КП «Міст», договір оренди майна комунальної власності від 21.11.2006 р. №1-11105, складено акт комісійного обстеження № 21;

38) теплова мережа вул. Б. Машинобудівників від ТК14 до елеваторного вузлу Б. Машинобудівників, буд 12, інвентарний номер 1031718, власність КП «Міст», договір оренди майна комунальної власності від 21.11.2006 р. №1-11105, складено акт комісійного обстеження № 22;

39) теплова мережа квартал 171, між ТК11 та вул. Ювілейна, буд. 24, інвентарний номер 85009000, власність КП «Міст», договір оренди майна комунальної власності від 21.11.2006 р. №1-11105, складено акт комісійного обстеження № 23;

40) теплова мережа квартал 102, між ТК9 та ТК14, інвентарний номер 448000, власність КП «Міст», договір оренди майна комунальної власності від 21.11.2006 р. №1-11105, складено акт комісійного обстеження № 24;

41) теплова мережа Б. Машинобудівників між ТК14 та вул. Б. Машинобудівників буд. 16, інвентарний номер 1031719, власність КП «Міст», договір оренди майна комунальної власності від 21.11.2006 р. №1-11105, складено акт комісійного обстеження № 25;

42) теплова мережа кварталу 176 між ТК6 та вул. Академічна буд. 69, інвентарний номер 9145000, власність КП «Міст», договір оренди майна комунальної власності від 21.11.2006 р. №1-11105, складено акт комісійного обстеження № 26;

43) теплова мережа кварталу 176 між ТК17 та вул. Б. Хмельницького буд. 30, інвентарний номер 9142000, власність КП «Міст», договір оренди майна комунальної власності від 21.11.2006 р. №1-11105, складено акт комісійного обстеження № 27;

44) теплова мережа кварталу 176 між ТК-3 та вул. Б. Хмельницького буд. 24, інвентарний номер 9143000, власність КП «Міст», договір оренди майна комунальної власності від 21.11.2006 р. №1-11105, складено акт комісійного обстеження № 28;

45) теплова мережа по Б. Машинобудівників ТК6 до вул. Пісчаного буд. 7, інвентарний номер 209000, власність КП «Міст», договір оренди майна комунальної власності від 21.11.2006 р. №1-11105, складено акт комісійного обстеження № 29;

46) теплова мережа Б. Машинобудівників між ТК14 та ТК14а, інвентарний номер 1031709, власність КП «Міст», договір оренди майна комунальної власності від 21.11.2006 р. №1-11105, складено акт комісійного обстеження № 30;

47) теплова мережа вул. Княгині Ольги (Магнітогірська) ТК-20 та вул. В. Чорновіла (Маяковського) ТК-14, інвентарний номер 190000, власність КП «Міст», договір оренди майна комунальної власності від 21.11.2006 р. №1-11105, складено акт комісійного обстеження № 31;

48) теплова мережа кварталу 94а між ТК12 та ТК17, інвентарний номер 469000, власність КП «Міст», договір оренди майна комунальної власності від 21.11.2006 р. №1-11105, складено акт комісійного обстеження № 32;

49) теплова мережа вул. А. Куінджі між ТК11 та ТК16, інвентарний номер 193000, власність КП «Міст», договір оренди майна комунальної власності від 21.11.2006 р. №1-11105, складено акт комісійного обстеження № 33;

50) теплова мережа вул. Героїв України ТК1 та кварталу 102а ТК1, інвентарний номер 454000,455000, власність КП «Міст», договір оренди майна комунальної власності від 21.11.2006 р. №1-11105, складено акт комісійного обстеження № 34;

51) теплова мережа кварталу 175 між ТК-27 вул. Я. Мудрого та ТК-21, інвентарний номер 502000, власність КП «Міст», договір оренди майна комунальної власності від 21.11.2006 р. №1-11105, складено акт комісійного обстеження № 35;

52) теплова мережа кварталу 182 між ТК12 та ТК-15, інвентарний номер 178000, власність КП «Міст», договір оренди майна комунальної власності від 21.11.2006 р. №1-11105, складено акт комісійного обстеження № 36;

53) теплова мережа кварталу 175, між ТК5 та ТК8, інвентарний номер 399000, власність КП «Міст», договір оренди майна комунальної власності від 21.11.2006 р. №1-11105, складено акт комісійного обстеження № 37;

54) теплова мережа опалення кварталу 182 між ТК2 та ТК6, інвентарний номер 168000, власність КП «Міст», договір оренди майна комунальної власності від 21.11.2006 р. №1-11105, складено акт комісійного обстеження № 38;

55) теплова мережа по Б. Машинобудівників від вул. Дружби до ТК-5 вул. Катеринича, інвентарний номер 131000, власність КП «Міст», договір оренди майна комунальної власності від 21.11.2006 р. №1-11105, складено акт комісійного обстеження № 39;

56) теплова мережа вул. Двірцева між ТК 15 та ТК16, інвентарний номер 345000, власність КП «Міст», договір оренди майна комунальної власності від 21.11.2006 р. №1-11105, складено акт комісійного обстеження № 40;

57) теплова мережа до заводу КЗТМ між ТК-3 та ТК-4 (до П-компенсатора №13), інвентарний номер 301000, власність КП «Міст», договір оренди майна комунальної власності від 21.11.2006 р. №1-11105, складено акт комісійного обстеження № 41;

58) теплова мережа вул. Паркова між ТК14 та ТК15, інвентарний номер 507000, власність КП «Міст», договір оренди майна комунальної власності від 21.11.2006 р. №1-11105, складено акт комісійного обстеження № 42;

59) теплова мережа III зони по вул. Паркова між ТК8 та ТК9, інвентарний номер 506000, власність КП «Міст», договір оренди майна комунальної власності від 21.11.2006 р. №1-11105, складено акт комісійного обстеження № 43;

60) теплова мережа кв. 176, від ТК15 до ОШ24, інвентарний номер 9099000,160000, власність КП «Міст», договір оренди майна комунальної власності від 21.11.2006 р. №1-11105, складено акт комісійного обстеження № 52;

61) теплова мережа кв. 176, між ТК1 та ТК19, інвентарний номер 158000, 159000, 160000, 161000 власність КП «Міст», договір оренди майна комунальної власності від 21.11.2006 р. №1-11105, складено акт комісійного обстеження № 53;

62) теплова мережа кв. 176 від ТК1 до ТК22 вул. Академічна, інвентарний номер 156000, власність КП «Міст», договір оренди майна комунальної власності від 21.11.2006 р. №1-11105, складено акт комісійного обстеження № 54;

63) теплова мережа вул. Я.Мудрого (вул. 19 Партз`їзду) від ТК5 до ТК11, інвентарний номер 352000,353000, 354000, власність КП «Міст», договір оренди майна комунальної власності від 21.11.2006 р. №1-11105, складено акт комісійного обстеження № 55;

64) теплова мережа пр. Незалежності (вул Двірцева) від ТК12 до ТК14, інвентарний номер 344000, власність КП «Міст», договір оренди майна комунальної власності від 21.11.2006 р. №1-11105, складено акт комісійного обстеження № 56;

65) теплова мережа вул. Академічна, між ТК28 та ТК30, інвентарний номер 552000, власність КП «Міст», договір оренди майна комунальної власності від 21.11.2006 р. №1-11105, складено акт комісійного обстеження № 65 .

Суд не вбачає недоліків у наявних у матеріалах справи Звітах про оцінку збитків. Зазначені Звіти виконані відповідно до чинного законодавства на момент проведення оцінки, зокрема з урахуванням вищезгаданих Порядку та Методики.

У господарського суду відсутні докази, які могли б свідчити про невиконання або неналежне виконання оцінювачем ТОВ «Нексія ДК. Оцінювальні послуги» покладених на нього обов`язків під час проведення оцінки та складання зазначених Звітів, а також про зловживання правами, подання до суду неправдивих відомостей чи наявність реального або потенційного конфлікту інтересів.

З огляду на зазначене, суд відповідно до приписів ст. ст. 76, 77, 78 ГПК України визнає Звіт про оцінку збитків, що призвели до завдання майнової шкоди ТОВ «Краматорськтеплоенерго», складений суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Нексія ДК. Оцінювальні послуги», належним доказом, на підставі якого можна встановити обставини, що входять до предмета доказування. Наявну у Звітах інформацію суд визнає достовірними доказами, отриманими за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, що мають значення для розгляду.

Щодо стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди.

Відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди має свою специфіку, обумовлену низкою факторів, що зумовлено, зокрема, особливістю правової природи категорії збитків у вигляді упущеної вигоди, оскільки на момент вчинення правопорушення упущена вигода є лише можливою (майбутньою), а не наявною майновою втратою, а її розмір допустимо встановити лише приблизно, із деякими припущеннями, адже досить складним є визначення розміру тих втрат, які ще не сталися (не наступили фізично), позаяк невідомо, які чинники могли б мати вплив на прибуток. Тож у з`ясуванні критеріїв, яким слід керуватися при визначені (обрахунку) розміру збитків у вигляді упущеної вигоди, суд повинен зважати на сутність правової природи категорії упущена вигода, принципи на яких ґрунтується виконання зобов`язання з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, а також функції, які повинно виконувати відшкодування збитків.

Аналогічні висновки викладені у пунктах 71-73 постанови Верховного Суду від 30.09.2021 у справі № 922/3928/20 та п. 66-67 постанови Верховного Суду від 11.11.2021 у справі № 910/7511/20.

Тлумачення змісту частини другої статті 22 ЦК України, свідчить, що упущена вигода будучи складовою поняття збитки на відміну від реальних збитків, фактичну вартість яких можна виявити на основі оцінки прямих майнових втрат, завданих особі, пов`язана з тим реальним приростом, збільшенням її майнової сфери, якого можна було б очікувати за звичайних обставин, якби ці обставини не були порушені неправомірною поведінкою боржника.

Отже відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди пов`язує можливість отримання доходу (майнових вигод) особою, право якої порушено, саме із звичайними обставинами, тобто звичайними умовами цивільного/господарського обороту.

Тому при визначенні (обчисленні) розміру упущеної вигоди першочергове значення має врахування критерію звичайних обставин (умов цивільного/господарського обороту) за яких кредитор мав достатні очікування на отримання відповідного доходу в разі належного виконання боржником своїх обов`язків.

Чинний ЦК України не містить норм, які б розкривали зміст поняття звичайні обставини (умови цивільного/господарського обороту), тоді як за визначенням, що дає Академічний тлумачний словник української мови, слово "звичайний" означає "який нічим не виділяється серед інших, не має яких-небудь специфічних, визначних особливостей, якостей; який не має в собі нічого нового; звичний; який вважається нормальним; характерний, типовий для кого -, чого-небудь". Отже звичайними обставинами (умовами цивільного/господарського обороту) фактично є типові (нормальні) обставини (умови) комерційного обігу (функціонування ринку), а не теоретично, потенційно можливі, особливо сприятливі ситуації, що мали місце під час неналежного виконання боржником своїх обов`язків.

Аналогічні висновки викладені у пунктах 77-80 постанови Верховного Суду від 30.09.2021 року по справі № 922/3928/20 та п. 70 постанови Верховного Суду від 11.11.2021 року по справі № 910/7511/20.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.

Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків, до складу яких входить упущена вигода, яка за своє суттю є майновими втратами, що могли, з урахуванням розумних витрат на їх отримання, бути реально отримані кредитором за звичайних обставин, якби його право не було порушено, а боржник додержувався правил здійснення господарської діяльності.

Визначаючи розмір збитків у вигляді упущеної вигоди необхідно також враховувати функцію, яку повинно виконувати відповідне відшкодування. Такою функцією передусім є компенсаційна функція, яка виходить з неприпустимості збагачення потерпілої сторони зобов`язання (кредитора) та визначає своїм завданням компенсацію кредитору дійсних негативних наслідків порушення його прав. Іншими словами відновлення майнового стану кредитора за рахунок боржника має здійснюватися із розрахунку еквівалентності, співмірності між собою відшкодування та збитків. Отже при визначенні розміру збитків у вигляді упущеної вигоди слід керуватися такими критеріями її розрахунку (обчислення) як: 1) звичайні обставини (умови цивільного/господарського обороту); 2) розумні витрати; 3) компенсаційність відшкодування збитків.

Аналогічні висновки викладені у пунктах 98-101 постанови Верховного Суду від 30.09.2021 у справі № 922/3928/20 та п. 73-74 постанови Верховного Суду від 11.11.2021 у справі № 910/7511/20.

Звіт від 31.10.2025 про незалежну оцінку розміру реальних збитків внаслідок знищення та пошкодження майна у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, а також упущеної вигоди від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності ТОВ «Краматорськтеплоенерго» виконаний суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Нексія ДК. Оцінювальні послуги».

Зі змісту звіту вбачається, що Оцінювач досліджував фінансову звітність та управлінську звітність Підприємства в частині структури доходів і витрат за 2019-2024 рр., а також розрахунок гіпотетичних доходів на основі тарифів, що подавались на затвердження в місцеві органи влади, що дає змогу з достатньо високим ступенем достовірності спрогнозувати майбутні гіпотетичні доходи та витрати підприємства за умови відсутності збройної агресії. У той же час, враховуючи наявність Структури витрат у діючих тарифах ТОВ "Краматорськтеплоенерго" на виробництво електричної енергії та виробництво, транспортування та постачанння теплової енергії у 2022-2024 роках, це дає змогу спрогнозувати грошовий потік на 2025 рік в умовах триваючої збройної агресії. У зв`язку з цим для визначення вартості упущеної вигоди (недоотриманого прибутку) підприємства було застосований дохідний підхід в рамках методу непрямої капіталізації дисконтування грошових потоків.

Для оцінки вірогідних витрат і надходжень від функціонування бізнесу підприємства були зроблені ряд допущень. У розрахунках вартості об`єкта оцінки методом дисконтування використана інформація, надана Замовником, а саме фінансова звітність ТОВ "КРАМАТОРСЬКТЕПЛОЕНЕРГО", управлінська звітність в частині структури доходів і витрат за 2019-2024 рр., а також розрахунок гіпотетичних доходів на основі тарифів, що подавались на затвердження в місцеві органи влади.

Для визначення результатів діяльності підприємств в прогнозному періоді аналізувались фактичні доходи і витрати, які безпосередньо відносяться до операційної діяльності ТОВ "КРАМАТОРСЬКТЕПЛОЕНЕРГО". Грошові потоки оцінювалися на доподатковій основі (оскільки збитки від упущеної вигоди, як правило, оподатковуються як звичайний дохід) у номінальному виразі (з урахуванням росту тарифів та витрат). Вид потоку відповідає ставці дисконтування в номінальному виразі, на інвестований капітал, для гривневого грошового потоку, на післяподатковій основі (згідно міжнародно визнаної оціночної практики).

В якості базової дати оцінки обрано 23 лютого 2022 року з подальшим приведенням отриманої вартості до дати 31 жовтня 2025 року. Враховуючи той факт, що внаслідок збройної агресії російської федерації відбулось погіршення макроекономічних показників України (падіння ВВП та курсу національної валюти, ріст інфляції та ризику країни), та виходячи з того, що оцінювач аналізує гіпотетичні грошові потоки, які могло б отримати підприємство за умови відсутності збройної агресії з боку рф, вважаємо за доцільне в якості базової дати оцінки прийняти дату до початку збройної агресії 23 лютого 2022 року, з подальшим приведенням отриманої вартості до поточної дати завершення звіту 31 жовтня 2025 року;

Оцінювач визначив вартість упущеної вигоди в іноземній валюті станом на 23 лютого 2022 року. Приведення вартості упущеної вигоди у валюті до 31 жовтня 2025 року було виконано шляхом компаундування вартості в доларах США станом на 23.02.2022 р. з конвертацією одержаної вартості у національну валюту за курсом НБУ станом на 31.10.2025 р.; моделювання валового доходу, собівартості та інших операційних витрат базувалося на ретроспективній інформації про роботу підприємств за 2019-2021 рр. та з урахуванням росту тарифів.

Ринкова вартість упущеної вигоди (недоотриманого прибутку) Товариства з обмеженою відповідальністю «КРАМАТОРСЬКТЕПЛОЕНЕРГО» (ідентифікаційний код 34657789), заподіяної внаслідок військової агресії російської федерації, що визначена за період з 23 лютого 2022 р. до ймовірної дати відновлення нормальної прибутковості та приведена станом на дату порушення прав 23 лютого 2022 року склала (без урахування ПДВ, з округленням до тисяч): 2 643 067 000 (Два мільярди шістсот сорок три мільйони шістдесят сім тисяч) гривень що за курсом НБУ станом на 23.02.2022 р. (1 USD = 28,9877 грн.) складає 91 179 000 (Дев`яносто один мільйон сто сімдесят дев`ять тисяч) доларів США

Враховуючи той факт, що внаслідок збройної агресії російської федерації відбулось погіршення макроекономічних показників України, зокрема падіння курсу національної валюти та ріст інфляції, постраждале підприємство не мало змоги здійснювати господарську діяльність в повному обсязі та отримувати прибуток, для компенсації постраждалій стороні таких втрат приведення вартості упущеної вигоди у валюті (доларах США) до 31 жовтня 2025 року було виконано шляхом компаундування вартості станом на 23.02.2022 р. з конвертацією одержаної вартості у національну валюту за курсом НБУ станом на 31.10.2025р.

Метою розрахунку вартості упущеної вигоди станом на 31.10.2025р. є компенсація позивачу за те, що йому були недоступні кошти протягом періоду від дати порушення до дати подання справи до суду.

Ринкова вартість упущеної вигоди (недоотриманого прибутку) Товариства з обмеженою відповідальністю «КРАМАТОРСЬКТЕПЛОЕНЕРГО» (ідентифікаційний код 34657789), заподіяної внаслідок військової агресії російської федерації, приведена станом на 31 жовтня 2025 року з урахуванням компенсації за недоступність коштів протягом періоду від дати порушення прав до дати завершення Звіту про оцінку, склала (без урахування ПДВ): 114 390 000 (Сто чотирнадцять мільйонів триста дев`яносто тисяч) доларів США що за курсом НБУ станом на 31.10.2025 р. (1 USD = 41,9701 грн.) складає 4 800 960 000 (Чотири мільярди вісімсот мільйонів дев`ятсот шістдесят тисяч) гривень

В результаті проведених розрахунків Оцінювачі одержали наступні результати вартості реальних збитків внаслідок пошкодження, втрати та (або) знищення майна, а також упущеної вигоди (недоотриманого прибутку) Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАМАТОРСЬКТЕПЛОЕНЕРГО" (ідентифікаційний код 34657789), заподіяних внаслідок військової агресії російської федерації, станом на 31 жовтня 2025 року: вартість реальних збитків -8 009 000 USD, вартість упущеної вигоди 114 390 000 USD

Оцінювачем враховано, що ТОВ «Краматорськтеплоенерго» розташоване у м. Краматорську Донецької області. Підприємство працює на обладнанні виробничого комплексу Краматорська ТЕЦ. Виробничий комплекс Краматорської ТЕЦ побудований в 1937 році. На даний час основною діяльністю ТОВ «Краматорськтеплоенерго» є забезпечення електричною енергією частини промислових підприємств міста і тепловою енергією промислових споживачів, бюджетних організацій та населення (населення 77%, установи 46%, установи бюджетної сфери 11%). Подача теплоносія здійснюється взимку на потреби опалення.

Основна частина експлуатованих теплових мереж і обладнання орендується у комунального підприємства «Міст», а основні будівлі орендуються у ПрАТ «Мега-ресурс». Частина устаткування і теплових мереж є власністю ТОВ «Краматорськтеплоенерго», так як починаючи з 2007 року за рахунок коштів підприємства були придбані та встановлені пластинчасті теплообмінники в 58 житлових будинках, винесена ділянка магістрального трубопроводу II-ї зони з затопленої частини теплотунеля, прокладено дві нові ділянки тепломережі, виконана реконструкція 8 централізованих теплових пунктів з установкою пластинчастих теплообмінників.

Протягом 2022-2025 років активи, що використовуються ТОВ «КРАМАТОРСЬКТЕПЛОЕНЕРГО» для провадження операційної діяльності, зазнавали постійних ракетних, артилерійських обстрілів та атак з використанням авіабомб, внаслідок чого були пошкоджені або зруйновані об`єкти нерухомого і рухомого майна. Згідно договорів оренди, орендар (ТОВ «КРАМАТОРСЬКТЕПЛОЕНЕРГО») зобов`язаний своєчасно проводити за свій рахунок поточний ремонт орендованого майна. Ризик випадкової загибелі чи пошкодження майна несе орендар. Отже, всі пошкодження орендованого майна, заподіяні йому внаслідок збройної агресії з боку російської федерації, орендар повинен усувати за власні кошти.

6 грудня 2023 року Кабмін прийняв постанову № 1364 щодо переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією. Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій № 309 від 22.12.2022 р. затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. Згідно даного Переліку, Краматорська міська територіальна громада Донецької області віднесена до території можливих бойових дій з 24 лютого 2022 р.

З 2021 по 2024 роки, внаслідок збройної агресії російської федерації, дохід підприємства зменшився більш ніж удвічі. У зв`язку з накопиченням збитків у підприємства критично виріс обсяг зобов`язань, що у 2,5 рази перевищує вартість активів. Зважаючи на першопричину, що призвела до критичного фінансового стану підприємства, а саме збройну агресію з боку російської федерації, вважаємо обґрунтованим розрахунок вартості упущеної вигоди, що зумовлена зменшенням обсягів реалізації (неможливістю виробництва та реалізації електроенергії під загрозами обстрілів, зменшенням кількості споживачів), зміною виду палива (з дешевого вугілля на дорогий природний газ) та мораторієм на підвищення тарифів на послуги з теплопостачання для населення на період дії воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування.

Оцінювачем було визначено вартість реальних збитків внаслідок пошкодження та знищення майна за допомогою витратного підходу (на основі кошторисної документації). Для визначення вартості упущеної вигоди (недоотриманого прибутку) підприємства було застосовано дохідний підхід в рамках методу непрямої капіталізації дисконтування грошових потоків.

Внаслідок проведення розрахунків з урахуванням вищевикладених обставин Оцінювач дійшов висновку, що справедлива вартість реальних збитків внаслідок пошкодження, втрати та (або) знищення майна, а також упущеної вигоди (недоотриманого прибутку) Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАМАТОРСЬКТЕПЛОЕНЕРГО" (ідентифікаційний код 34657789), заподіяних внаслідок військової агресії російської федерації, станом на 31 жовтня 2025 року склала: 122 399 000 (Сто двадцять два мільйони триста дев`яносто дев`ять тисяч) доларів США або за курсом НБУ станом на 31.10.2025 р. (1 USD = 41,9701 грн.) складає 5 137 111 000 (П`ять мільярдів сто тридцять сім мільйонів сто одинадцять тисяч) гривень. В тому числі: вартість реальних збитків - 336 151 000 грн, вартість упущеної вигоди 4 800 960 000 грн.

З огляду на зазначене, суд у відповідності до приписів ст.ст. 76, 77,78 ГПК України, приймає Звіт від 31.10.2025 про незалежну оцінку розміру упущеної вигоди від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності ТОВ «Краматорськтеплоенерго» складений суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Нексія ДК. Оцінювальні послуги», як належний доказ на підставі якого можна встановити обставини, які входять в предмет доказування, а наявну у звіті інформацію, як достовірні докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно з Висновком до Звіту від 31.10.2025 про незалежну оцінку розміру упущеної вигоди від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності ТОВ «Краматорськтеплоенерго», розмір упущеної вигоди становить 4 800 960 000 гривень без урахування ПДВ або 114 390 000 доларів США без урахування ПДВ.

З огляду на викладене, наявні підстави для висновку про обґрунтованість заявлених вимог та доведеність встановлених обставин. Пошкодження та знищення майна позивача є прямим наслідком військової агресії Російської Федерації проти України, а дії відповідача, спрямовані на її реалізацію, мають протиправний характер.

За таких обставин судом встановлено наявність та доведеність усіх елементів складу цивільного правопорушення, що є правовою підставою для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до частин 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З огляду на викладені обставини, суд встановив, що внаслідок протиправних дій відповідача заподіяно шкоду майну позивача та майну, яке орендує позивач, в сумі 8 009 000 доларів США, що є еквівалентом 336 151 000 гривень за офіційним курсом НБУ станом на дату оцінки, реальних збитків та в сумі 114 390 000 доларів США, що є еквівалентом 4 800 960 000 гривень за офіційним курсом НБУ станом на дату оцінки, упущеної вигоди.

Як вже було зазначено судом, 24 лютого 2022 року РФ розпочала збройну агресію проти України. Указом Президента України від 24.02.22 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.22 № 2102-IX, в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Наразі відповідними Указами Президента України строк дії режиму воєнного стану в Україні продовжено.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За змістом статей 10, 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя в Україні в умовах воєнного стану має здійснюватися в повному обсязі, тобто не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Частиною 1 ст. 79 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що пред`явлення позову до іноземної держави може бути допущено лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.

Закон України "Про міжнародне приватне право" встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави, за відсутності згоди компетентних органів цієї держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави, зокрема, в якості відповідача.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 14.04.22 "Про заяву Верховної Ради України "Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні", визнано геноцидом Українського народу дії збройних сил, політичного і військового керівництва Росії під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, а також доручено Голові Верховної Ради України спрямувати цю заяву до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї НАТО, урядів та парламентів іноземних держав.

Голові Верховної Ради України надано повноваження звернутися до Генеральної прокуратури, Міністерства закордонних справ України та Міністерства юстиції України щодо невідкладного вжиття заходів для належного документування фактів вчинення збройними силами Російської Федерації та її політичним і військовим керівництвом геноциду Українського народу, злочинів проти людяності, воєнних злочинів, інших тяжких злочинів на території України та ініціювання притягнення до відповідальності всіх винних осіб.

Наведені дії РФ вчиняє з 2014 року та продовжує станом на момент подачі даного позову. Отже, після початку війни в Україні з 2014 року суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено РФ, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої в результаті збройної агресії РФ, за позовом, поданим саме до цієї іноземної держави.

Відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду України від 14.04.22 у справі № 308/9708/19 щодо судового імунітету Російської Федерації у справах про відшкодування шкоди, завданої державою-агресором, Верховний Суд дійшов висновку, що Російська Федерація, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі-громадянину України.

У постановах від 18.05.22 у справах № 428/11673/19 та № 760/17232/20-ц Верховний Суд розширив правові висновки, згідно з якими підтримання юрисдикційного імунітету Російської Федерації позбавить позивача ефективного доступу до суду для захисту своїх прав, що є несумісним з положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 12 Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004), що відображає звичаєве міжнародне право, держава не має права посилатися на судовий імунітет у справах, пов`язаних із завданням шкоди здоров`ю, життю та майну, якщо така шкода повністю або частково завдана на території держави суду та якщо особа, яка завдала шкоду, у цей час перебувала на території держави суду.

Враховуючи вищенаведене, Верховний Суд прийшов до висновку, що стаття 12 Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004) підлягає застосуванню відповідно до звичаєвого міжнародного права як кодифікований звід звичаєвих норм міжнародного права.

Стаття 12 Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004) відображає підставу для обмеження судового імунітету іноземної держави внаслідок завдання фізичної шкоди особі або збитків майну, так званий деліктний виняток (tort exсeption).

Умовами, необхідними для застосування "деліктного винятку", є: 1) принцип територіальності: місце дії/бездіяльності має бути на території держави суду; 2) присутність автора дії/бездіяльності на території держави суду в момент вчинення дії/бездіяльності (агента чи посадової особи іноземної держави); 3) дія/бездіяльність ймовірно може бути привласнена державі; 4) відповідальність за дії/бездіяльність передбачена положеннями законодавства держави суду; 5) завдання смерті, фізичної шкоди особі, збитків майну чи його втрата; 6) причинно-наслідковий зв`язок між діями/бездіяльністю і завданням смерті, фізичної шкоди особі або збитків майну чи його втратою.

Отже, Верховний Суд вважає, що у питанні застосування імунітету держави від юрисдикції відповідні норми не можна тлумачити абстрактно або у відриві від встановлених фактичних обставин справи. Необхідно повністю враховувати особливості та обставини кожної справи, а також фактори, що лежать в її основі. У цьому випадку йдеться про вимоги щодо відшкодування збитків за неправомірні дії, допущені Російською Федерацією при відсутності альтернативних засобів відшкодування збитків.

Незастосування судом юрисдикційного імунітету іноземної держави щодо невиплати відшкодування за серйозні порушення прав людини під час збройного конфлікту, допущені відповідальною державою, особливо за відсутності інших засобів відшкодування збитків, не є порушенням суверенних прав іншої держави (Окрема думка Судді Юсуфа до рішення Міжнародного Суду ООН (ICJ) у справі Jurisdictional Immunities of the State (ФРН проти Італії) від 03 лютого 2012 року, § 50). Навпаки, це сприяє кристалізації винятку з судового імунітету держав, заснованого на принципах, які покладені в основу прав людини і гуманітарного права, включаючи право на ефективний спосіб захисту порушеного права.

Враховуючи вищенаведені обставини, а також факт відсутності інших ефективних засобів судового захисту порушеного права позивача, Верховний Суд дійшов висновку, що судовий імунітет Російської Федерації не підлягає застосуванню з огляду на завдання збройними силами Російської Федерації шкоди майну позивача, що є винятком до судового імунітету держави відповідно до звичаєвого міжнародного права (справа № 760/17232/20-ц).

У зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України 24.02.2022, Україна розірвала дипломатичні відносини з Російською Федерацією, що унеможливлює із цієї дати направлення запитів до Посольства Російської Федерації в Україні щодо згоди РФ бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди, з огляду на припинення його роботи на території України.

Звертаючись із позовом до Російської Федерації для правильного вирішення спору, позивач не потребує згоди компетентних органів держави Російської Федерації на розгляд справи в судах України або наявності міжнародної угоди між Україною та Російською Федерацією з цього питання.

Таким чином, у даному випадку необхідно застосування "деліктного винятку", відповідно до якого будь-який спір, що виник на території країни щодо відшкодування шкоди, завданої майну або його втрати, з Російською Федерацією, може бути розглянутий та вирішений судом України як належним та повноважним судом.

Господарський суд наголошує, що збройна агресія РФ проти України є грубим порушенням її державного суверенітету. За таких умов РФ втрачає право на судовий імунітет, а тому отримання її згоди на участь у справі не вимагається та суперечить принципам справедливості.

Дана правова позиція відображена у постановах Верховного Суду України у справі № 796/165/18 від 25.01.19, № 308/9708/19 від 14.04.22 та № 760/17232/20-ц від 18.05.22.

Щодо притягнення до відповідальності Російської Федерації за дії, вчиненні її військовослужбовцями (належність відповідача).

Відповідно до частини 8 статті 5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Окрім цього, ця ж стаття закріплює положення про те, що держава Україна всіма можливими засобами сприяє відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією.

Крім того, згідно з пунктами 1, 3 Гаазької Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі 1907 року відповідальність у формі відшкодування збитків у випадку порушення правил і звичаїв ведення воєнних дій покладається саме на державу в цілому, як воюючу сторону. Відтак, стягнення відповідної шкоди також має здійснюватись із держави в цілому, за рахунок усіх наявних у неї активів, зокрема і майна підрозділів специфічного апарату держави, який реалізує її функції, в тому числі як державних органів, так і інших підприємств, організацій, установ, які реалізовують відповідні державні функції.

Згідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав.

За приписами пунктів 1, 3 Гаазької Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі 1907 року також передбачено, що договірні держави видають своїм сухопутним військам накази, які відповідають Положенню про закони і звичаї війни на суходолі. Воююча сторона, яка порушує норми зазначеного Положення, підлягає відповідальності у формі відшкодування збитків, якщо для цього є підстави. Вона є відповідальною за всі дії, вчинені особами, які входять до складу її збройних сил.

Таким чином, відповідно до наведених положень вказаної Конвенції, за шкоду, спричинену порушенням законів і звичаїв війни, відповідальність несе воююча держава в цілому, незважаючи на те, який конкретно підрозділ її збройних сил заподіяв шкоду.

Тому, саме Російська Федерація як країна-терорист, що визнана такою переважною більшістю країн цивілізованого світу, є відповідальною за будь-яку шкоду, яка була завдана суб`єктам господарювання в результаті повномасштабної збройної агресії.

Відповідно до статей 4 та 45 Господарського процесуального кодексу України іноземна держава не може бути відповідачем у справі, яка розглядається за правилами господарського судочинства. Більше того, згідно частини 4 статті 56 ГПК України держава бере участь у справі лише через відповідний орган державної влади.

Держава може вступати у правовідносини лише через свої компетентні органи, у зв`язку з чим необхідно чітко визначити, який саме державний орган цієї країни уповноважений виконувати представницьку функцію в іноземних судах.

З урахуванням того, що функції щодо забезпечення представництва і захисту інтересів Російської Федерації в судах іноземних держав і міжнародних судових (арбітражних) органах, включаючи Європейський Суд з прав людини і Суд Євразійського економічного розвитку, відповідно до указу президента Російської Федерації від 28.05.2018 року № 271 «Про внесення змін до положення про міністерство юстиції Російської Федерації, затвердженого указом президента Російської Федерації від 13.10.2004 № 1313», покладено на міністерство юстиції Російської Федерації, то саме міністерство юстиції Російської Федерації є тим компетентним органом, який уповноважений здійснювати повноваження щодо представництва і захисту інтересів РФ в межах цього спору.

Пунктом 5 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні з позовом позивач не сплачував судовий збір, оскільки звільнений від його сплати в силу приписів п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", відповідно до якої від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Згідно зі статтею 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір»).

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" станом на 01.01.2026 прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі становив 3 328 гривень.

Враховуючи, що 1,5 % від розміру позовних вимог (4 800 960 000 + 336 151 000 = 5 137 111 000 гривень) складає 77 056 665 гривень, що більше ніж 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судовий збір за розгляд даної справи становить 1 164 800,00 грн (з урахування коефіцієнту 931 840,00 грн), який підлягає стягненню з відповідача до Державного бюджету України.

Враховуючи вищенаведене, з метою захисту порушеного права, позивач вимушений звернутися до Господарського суду Донецької області та заявити вимоги по примусовому відшкодуванню збитків шляхом стягнення суми завданих реальних збитків у розмірі 8 009 000 доларів США, що є еквівалентом 336 151 000 гривень за офіційним курсом НБУ станом на дату оцінки 31.10.2025 року, та упущеної вигоди в розмірі 114 390 000 доларів США, що є еквівалентом 4 800 960 000 гривень за офіційним курсом НБУ станом на дату оцінки 31.10.2025 року, а загалом на суму 122 399 000 доларів США, що є еквівалентом 5 137 111 000 гривень за офіційним курсом НБУ станом на дату оцінки 31.10.2025 року.

Керуючись ст.ст.4, 7, 13, 42, 73-80, 86, 129, ч.9 ст.165, ч.2 ст.178, ст.ст.233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з відповідача - держави Російська Федерація (Russian Federation код ISO ru/rus 643) в особі Міністерства юстиції Російської Федерації (119991, Російська Федерація, м. Москва, вул. Житня, буд. 14, будівля 1; ідентифікаційний код 34) на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю " Краматорськтеплоенерго " (84320, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Олекси Тихого 8-Д, ) 122 399 000 доларів США, що є еквівалентом 5 137 111 000 гривень за офіційним курсом НБУ станом на дату оцінки - 31.10.2025 року, з яких: реальних збитків у розмірі 8 009 000 доларів США, що є еквівалентом 336 151 000 гривень, упущеної вигоди в розмірі 114 390 000 доларів США, що є еквівалентом 4 800 960 000 гривень.

Стягнути з відповідача - держави Російська Федерація (Russian Federation код ISO ru/rus 643) в особі Міністерства юстиції Російської Федерації (119991, Російська Федерація, м. Москва, вул. Житня, буд. 14, будівля 1; ідентифікаційний код 34) в дохід Державного бюджету України судовий збір у сумі 931 840,00 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 07.04.2026 оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

Згідно з ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено та підписано 10.04.2026.

Суддя Е.В. Зекунов