ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2026м. ДніпроСправа № 904/495/26

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Татарчука В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Формрент" (Дніпропетровська обл., м. Дніпро)

до Приватного підприємства "Спецбудмонтаж-21" (Дніпропетровська обл., м. Дніпро)

про стягнення заборгованості

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Формрент" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Приватного підприємства "Спецбудмонтаж-21" про стягнення заборгованості в загальному розмірі 154629,99грн, з якої: 50458,46грн основного боргу з орендної плати, 13214,22грн інфляційних втрат, 5568,38грн трьох відсотків річних, 51589,38грн пені, 12840,00грн вартості ремонту пошкодженого орендованого майна, 20959,55грн вартості неповернутого з оренди майна. Судові витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором оренди майна №17/09/24-ФР від 17.09.2024 в частині своєчасної та повної оплати орендних платежів.

Зважаючи на те, що справа є незначної складності, враховуючи приписи статті 12, частини першої статті 247, частини сьомої статті 250 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2026 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними в матеріалах справи документами. Зобов`язано відповідача надати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

27.02.2026 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти задоволення позовних вимог в частині стягнення вартості відновлювального ремонту, інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що базою для нарахування будь-яких санкцій (пені, 3% річних, інфляційних втрат) міг бути лише фактичний залишок боргу, який виник виключно після того, як загальна сума заборгованості з орендної плати математично перевищила розмір наявного у позивача гарантійного платежу (100000,00грн). Відповідно, розрахунки позивача, наведені у Додатках №2, №3, №4 до позовної заяви, є методологічно та юридично хибними, а заявлені до стягнення суми штрафних санкцій - безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню в заявленому обсязі. Разом з тим, враховуючи ступінь виконання зобов`язання, явну неспівмірність суми пені з розміром основного боргу (понад 100%), відсутність будь-яких доказів понесення позивачем збитків, а також той факт, що позивач протягом всього періоду утримував гарантійний платіж відповідача (100000,00грн), відповідач просить суд зменшити розмір заявленої до стягнення пені на 90%. Крім того, позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував, що він дійсно поніс витрати на суму 12840,00грн для відновлення майна. Разом з цим, відповідач зазначає про визнання позовних вимог в частині основного боргу з орендної плати у сумі 50458,46грн та вартості неповернутого з оренди майна у розмірі 20959,55грн.

09.03.2026 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

В своїх поясненнях на заперечення відповідача зазначає, що загальна заборгованість відповідача по оплаті орендної плати за договором оренди майна №17/09/24-ФР від 17.09.2024 становить 150458,46грн. Відповідач фактично визнав свій борг з орендної плати за користування орендованим майном, доказів оплати боргу не надав. Позивач на момент пред`явлення позову зменшив суму основного боргу відповідача на 100000,00грн (суму гарантійного платежу) і заявив у позові до стягнення 50458,46грн основного боргу. Також зазначає, що ані діюче законодавство, ані спірний договір оренди не містить умов, що орендодавець зобов`язаний за рахунок гарантійного платежу погашати заборгованість з орендної плати у момент її виникнення. Разом з тим вважає, що відповідач не довів суду жодних істотних підстав для зменшення розміру пені. Зменшення розміру заявленої позивачем до стягнення пені на 90% фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання і буде для відповідача способом уникнення відповідальності за порушення зобов`язання, що призведе до порушення балансу інтересів сторін. Також, зобов`язання відповідача відшкодувати вартість відновлювального ремонту пошкодженого орендованого майна, виходячи зі складеної орендодавцем калькуляції, ґрунтується на договорі №17/09/24-ФР від 17.09.2024, яким не передбачено, що орендодавець повинен доводити (підтверджувати) орендарю вартість та факт проведеного відновлювального ремонту.

11.03.2026 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву.

У додаткових запереченнях відповідач стверджує, що розмір збитків у сумі 12840,00грн позивачем належними та допустимими доказами не доведений. Спроба позивача стягнути кошти виключно на підставі власної орієнтовної калькуляції, без підтвердження факту проведення ремонту, свідчить про намір отримати кошти без їх фактичного витрачання за цільовим призначенням, що є ознакою безпідставного збагачення. У зв`язку з цим, вимога про стягнення витрат на відновлювальний ремонт є передчасною, недоведеною та не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

Відповідно до пункту 10 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним з основних засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Враховуючи достатність часу наданого сторонами для подання заяв по суті справи чи з процесуальних питань, суд вважає за можливе завершити розгляд справи.

Згідно з частиною четвертою статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без виклику учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд,-

УСТАНОВИВ:

17.09.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Формрент" (далі орендодавець, позивач) та Приватним підприємством "Спецбудмонтаж-21" (далі орендар, відповідач) укладено договір оренди майна №17/09/24-ФР (далі договір).

Відповідно до пункту 1.1 договору, орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування будівельну опалубку (надалі по тексту - майно), асортимент, ціна та кількості якої визначаються в специфікаціях (додатках до договору), що є невід`ємними частинами цього договору. Орендар зобов`язується прийняти зазначене майно та своєчасно здійснювати оплату орендних платежів.

Згідно з пунктом 1.2 договору вказане в пункті 1.1 договору майно передається у тимчасове користування орендарю для проведення будівельно-монтажних робіт.

За змістом пункту 2.1 договору строк орендних правовідносин встановлюється з моменту фактичної передачі майна або його частини орендарю і діє до моменту повернення орендарем майна у повному обсязі. Моментом фактичної передачі майна сторони будуть розуміти відвантаження майна або його частини орендарю з оформленням необхідної товаророзпорядчої документації (накладна або акт прийому-передачі).

Загальний розмір платежів на тимчасове користування майном (орендна плата) розраховується за фактичний строк перебування майна в оренді та становить на момент укладення цього договору (згідно Додатку № 1 до договору) суму у розмірі 79512,36грн (Сімдесят дев`ять тисяч п`ятсот дванадцяти гривень 36 копійок), у тому числі ПДВ; 13252,06грн (Тринадцять тисяч двісті п`ятдесят дві гривні 06 копійок) за місяць оренди (пункт 3.1 договору).

Відповідно до пункту 3.4 договору орендна плата щомісяця перераховується орендарем на поточний рахунок орендодавця з урахуванням фактичної кількості майна, що перебуває в орендному користуванні орендаря, до 10-го числа кожного місяця наступного за поточним місяцем орендних правовідносин. При цьому, орендар зобов`язується сплатити орендодавцю на умовах 100% передоплати, протягом 3-х (трьох) банківських днів з моменту підписання цього договору або додаткових специфікацій до нього:

- орендну плату за один місяць оренди у розмірі, передбаченому п. 3.1 договору та кожною наступною додатковою специфікацією до цього договору;

- суму гарантійного платежу в розмірі 100000,00грн (Сто тисяч гривень), яка виконує виключно функцію засобу забезпечення виконання зобов`язань та підлягає поверненню орендарю після повного та належного виконання ним зобов`язань за цим договором.

У разі, якщо орендар порушить свої зобов`язання за цим договором, гарантійний платіж залишається у орендодавця. За рахунок суми гарантійного платежу орендодавець має право задовольнити свої вимоги, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи сплату орендної плати, пені, інших санкцій, передбачених цим договором, втрат від інфляції та трьох процентів річних, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язань за цим договором, відшкодування вартості втраченого або пошкодженого орендованого майна, витрат на відновлення стану орендованого майна.

Згідно з пунктом 4.6 договору документом, що засвідчує факт та обсяг передачі майна орендарю, с відповідна накладна або акт прийому-передачі, шо підписується представниками обох сторін та вручається орендодавцем орендарю в момент фактичного відвантаження майна у повному обсязі або в окремій його частині. Перевірка дотримання орендодавцем умов договору щодо кількості, асортименту та якості майна здійснюється орендарем на момент передачі йому майна.

Підпис уповноваженої особи орендаря в товаророзпорядчих документах є необхідним і одночасно достатнім підтвердженням орендаря щодо:

- згоди па отримання від орендодавця майна зазначених асортименті та кількості;

- підтвердження факту прийому від орендодавця майна по кількості та якості.

Пунктом 5.8 договору передбачено, що у разі пошкодження або погіршення стану майна або спеціальної тари, що підлягає відновленню, орендар зобов`язується відшкодувати вартість відновлювального ремонту, яка зазначається у відповідної калькуляції (пункт 5.9 договору).

Факт пошкодження або погіршення стану майна або спеціальної тари (п.п. 5.7, 5.8 договору) фіксується складанням калькуляції щодо виявлених недоліків майна, яка підписуються представниками обох сторін. Калькуляція складається орендодавцем та підписується уповноваженими представниками сторін в момент повернення опалубки. Складена калькуляція є достатньою підставою для підтвердження факту знищення, пошкодження або погіршення стану Майна та служить підставою для проведення відповідного матеріального відшкодування.

У разі відмови орендаря від підписання та/або затвердження калькуляції щодо виявлених недоліків майна, орендодавець має право не приймати відповідне майно з орендного користування та продовжувати нараховувати орендну плату до вирішення сторонами спірних питань стосовно стану майна. Якщо сторони не дійдуть згоди щодо стану майна при його поверненні, одна із сторін або обидві можуть залучити незалежного експерта. Експертиза проводиться із урахуванням вимог щодо стану майна при його поверненні згідно даного договору (пункт 5.9 договору).

Відповідно до підпункту 7.1.13 пункту 7.1 договору орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцеві фактичну вартість майна у разі його знищення, втрати, загибелі, пошкодженні або погіршенні стану (при неможливості його відновлення) або вартість відновлювального ремонту (у разі можливості його відновити) протягом 10 календарних днів з моменту складання відповідної калькуляції щодо виявлених недоліків при поверненні майна з орендного користування.

Згідно з підпунктом 7.1.2 пункту 7.1 договору орендар зобов`язаний негайно повернути майно орендодавцю в разі порушення умов та строків оплати згідно пункту 3.5 договору більш ніж на тридцять календарних днів, забезпечуючи безперешкодний доступ орендодавця до об`єкту будівництва, де використовується орендне майно, не перешкоджаючи його примусовому вилученню.

За змістом пункту 8.2 договору у разі прострочення перерахування суми щомісячної орендної плати, орендодавець має право нарахувати та стягнути з орендаря пеню від суми заборгованості по орендним платежам у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період такого порушення за кожний день прострочення. Нарахування пені не звільняє орендаря від відповідальності, передбаченої статтею 625 Цивільного кодексу України.

Пунктом 8.3 договору визначено, що у разі прострочення передачі майна орендарю, орендар має право нарахувати та стягнути з орендодавця пеню від суми місячної орендної плати за непередане майно у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період такого порушення за кожний день прострочення.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 жовтня 2024 року, але в будь-якому разі до повного виконання ними взятих на себе зобов`язань (пунктом 10.1 договору).

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками без зауважень та заперечень до нього.

Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В матеріалах справи відсутні докази того, що договір визнавався недійсним в судовому порядку.

На виконання умов договору позивач передав відповідачу у тимчасове платне користування будівельну опалубку, що підтверджується накладною на переміщення №2409 від 24.09.2024 (а.с. 21 том 1). Часткове повернення відповідачем майна з оренди підтверджується накладними №1212 від 12.12.2024, №2312 від 23.12.2024, №1601 від 16.01.2025, №1802 від 18.02.2025 (а.с. 22-25 том 1).

Відповідно до акту №15-09ФР здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.09.2024 вартість оренди майна (елементів опалубки) за договором оренди майна №17/09/24-ФР від 17.09.2024 у вересні 2024 року склала 19038,23грн (з ПДВ).

Згідно з актом №10-10ФР здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.10.2024 вартість оренди майна (елементів опалубки) за договором оренди майна №17/09/24-ФР від 17.09.2024 у жовтні 2024 року склала 75043,81грн (з ПДВ).

Відповідно до акту №17-11ФР здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.11.2024 вартість оренди майна (елементів опалубки) за договором оренди майна №17/09/24-ФР від 17.09.2024 у листопаді 2024 року склала 75043,81грн (з ПДВ).

За актом №08-12ФР здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.12.2024 вартість оренди майна (елементів опалубки) за договором оренди майна №17/09/24-ФР від 17.09.2024 у грудні 2024 року склала 50492,60грн (з ПДВ).

Згідно з актом №08-01ФР здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.01.2025 вартість оренди майна (елементів опалубки) за договором оренди майна №17/09/24-ФР від 17.09.2024 у січні 2025 року склала 17659,27грн (з ПДВ).

Відповідно до акту № 03-02ФР здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28.02.2025 вартість оренди майна (елементів опалубки) за договором оренди майна №17/09/24-ФР від 17.09.2024 у лютому 2025 року склала 7262,78грн (з ПДВ).

Загальна вартість оренди за вищезазначеними актами склала 244540,50грн. Всі акти підписані орендарем (а.с. 26-31 том 1).

На виконання умов договору, відповідачем було сплачено передплату у сумі 79512,36грн, гарантійний платіж у сумі 100000,00грн, а також здійснено часткову оплату у сумі 14569,68грн, що підтверджується банківською випискою АТ "Райффайзен Банк» за період з 01.09.2024 по 01.02.2026 (а.с. 32, зворотній аркуш 32 том 1).

16.01.2025 між сторонами підписано акт №1 технічного стану та калькуляція ремонту опалубки, що повертається з оренди за договором №17/09/24ФР від 17.09.2024. Відповідно до зазначеного акту вартість відновлювального ремонту пошкодженого орендованого майна складає 12840,00грн (а.с. 33 том 1).

Позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором оренди, у останнього виникла заборгованість у сумі 50458,46грн.

З метою досудового врегулювання спору позивачем 06.08.2025 було направлено вимогу, що підтверджується поштовою накладною №700 та описом вкладення до листа. Однак, на момент звернення до суду з позовною заявою, вимоги не задоволені та заборгованість відповідачем не погашена (а.с. 34-37 том 1).

Також, позивач у зв`язку з порушенням відповідачем істотних умов договору щодо сплати орендних платежів просить суд стягнути з відповідача пеню, три відсотки річних, інфляційні втрати, вартість відновлювального ремонту пошкодженого орендованого майна та вартість неповернутого з оренди майна.

Зазначене і є причиною виникнення спору.

Предметом доказування є обставини укладання договору оренди, строк дії договору, наявність акту приймання-передачі орендованого майна, порядок сплати орендних платежів, наявність/відсутність заборгованості зі сплати орендних платежів та наявність/відсутність підстав для стягнення пені, трьох відсотків річних інфляційних втрат, вартості відновлювального ремонту пошкодженого орендованого майна та вартості неповернутого з оренди майна.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 759 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За умовами частин першої, п`ятої статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу України обумовлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Враховуючи визначений контрагентами у пункті 3.4 договору порядок розрахунків орендної плати, суд зазначає, що строк оплати є таким, що настав:

- 10.10.2024 за актом №15-09ФР здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.09.2024 на суму 19038,23грн, прострочення з 11.10.2024;

- 10.11.2024 за актом №10-10ФР здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.10.2024 на суму 75043,81грн, прострочення з 11.11.2024;

- 10.12.2024 за актом №17-11ФР здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.11.2024 на суму 75043,81грн, прострочення з 11.12.2024;

- 10.01.2025 за актом №08-12 ФР здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.12.2024 на суму 50492,60грн, прострочення з 11.01.2025;

- 10.02.2025 за актом №08-01ФР здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.01.2025 на суму 17659,27грн, прострочення з 11.02.2025;

- 10.03.2025 за актом №03-02ФР здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28.02.2025 на суму 7262,78грн, прострочення з 11.03.2025.

Будь-яких доказів своєчасної оплати заявленої позивачем до стягнення заборгованості у сумі 50458,46грн відповідачем згідно з положеннями статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України під час розгляду справи не надано, а судом таких обставин не встановлено. Разом з цим, відповідач визнав позовні вимоги в цій частині.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Окрім вимоги про стягнення основного боргу позивач просить стягнути з відповідача пеню згідно з пунктом 8.3 договору в загальному розмірі 51589,38грн, три відсотки річних 5568,38грн, інфляційні втрати 13214,22грн, які розраховані на підставі пункту 8.2 договору та статті 625 Цивільного кодексу України, відповідно до розрахунку (а.с. 9-15 том 1).

За частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За умовами пункту 8.3 договору у разі прострочення передачі майна орендарю, орендар має право нарахувати та стягнути з орендодавця пеню від суми місячної орендної плати за непередане майно у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період такого порушення за кожний день прострочення.

Заявлена позивачем пеня розрахована у сумі 51589,38грн за загальний період з 10.11.2024 по 10.02.2026.

Згідно зі статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені позивача та встановлено, що він виконаний не правильно, а саме позивачем при розрахунку невірно визначено дату виникнення у відповідача грошового зобов`язання перед позивачем.

Відповідно до виконаного господарським судом розрахунку, до стягнення з відповідача підлягає пеня:

- за актом №10-10ФР здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.10.2024 у розмірі 470,93грн за період з 11.11.2024 по 25.12.2024;

- за актом №17-11ФР здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.11.2024 у розмірі 26648,69грн за період з 11.12.2024 по 10.02.2026;

- за актом №08-12 ФР здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.12.2024 у розмірі 16777,38грн за період з 11.01.2025 по 10.02.2026;

- за актом №08-01ФР здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.01.2025 у розмірі 5445,34грн за період з 11.02.2025 по 10.02.2026;

- за актом №03-02ФР здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28.02.2025 у розмірі 2076,36грн за період з 11.03.2025 по 10.02.2026.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

На підставі статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заявлені позивачем три відсотки річних розраховані у загальній сумі 5568,38грн за загальний період з 10.11.2024 по 10.02.2026.

Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку трьох відсотків річних судом встановлено, що позивачем при розрахунку допущено ті ж самі порушення, що і при розрахунку пені.

З огляду на викладене, з урахуванням дати виникнення у відповідача грошового зобов`язання перед позивачем та меж позовних вимог, правомірними є позовні вимоги про стягнення з відповідача трьох відсотків річних у загальному розмірі 5554,85грн за загальний період з 11.11.2024 по 10.02.2026.

Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку інфляційних втрат судом порушень не встановлено.

Щодо вимоги позивача в частині стягнення вартості відновлювального ремонту пошкодженого орендованого майна у сумі 12840,00грн господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 7.1.13 пункту 7.1 розділу 7 договору орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцеві фактичну вартість майна у разі його знищення, втрати, загибелі, пошкодженні або погіршенні стану (при неможливості його відновлення) або вартість відновлювального ремонту (у разі можливості його відновити) протягом 10 календарних днів з моменту складання відповідної калькуляції щодо виявлених недоліків при поверненні майна з орендного користування.

16.01.2025 між сторонами підписано акт №1 технічного стану та калькуляція ремонту опалубки, що повертається з оренди за договором №17/09/24ФР від 17.09.2024. Відповідно до зазначеного акту вартість відновлювального ремонту пошкодженого орендованого майна складає 12840,00грн (а.с. 33 том 1).

Враховуючи вищезазначене, суд задовольняє вимоги в цій частині у повному обсязі.

Щодо вимоги позивача в частині стягнення вартості неповернутого майна з оренди у сумі 20959,55грн господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з підпунктом 7.1.2 пункту 7.1 договору орендар зобов`язаний негайно повернути майно орендодавцю в разі порушення умов та строків оплати згідно пункту 3.5 договору більш ніж на тридцять календарних днів, забезпечуючи безперешкодний доступ орендодавця до об`єкту будівництва, де використовується орендне майно, не перешкоджаючи його примусовому вилученню.

У відзиві на позовну заяву відповідач визнає цю вимогу у повному обсязі та просить стягнути заявлену суму на користь позивача.

Враховуючи зазначене, господарський суд задовольняє позовні вимоги в цій частині.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90%, суд враховує наступне.

В обґрунтування заяви про зменшення відповідач зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем збитків у результаті порушення відповідачем зобов`язання. Крім того, стверджує, що розмір заявлених штрафних санкцій є непропорційним, оскільки стягнення додатково 51589,38грн пені перетворюється на інструмент отримання надприбутків.

Дослідивши заявлене відповідачем клопотання, суд не вбачає підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В момент підписання договору відповідач погодився з тим, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладено відповідальність відповідно до умов договору.

Частина перша статті 625 Цивільного кодексу України вказує, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Тобто боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин.

Виконання умов договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку контрагентів боржника, наявності коштів на рахунках та інше.

Частина третя статті 551 Цивільного кодексу України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов`язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту вищезазначеної норми вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, який оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав, за яких можливе таке зменшення.

В чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку.

Таким чином, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні; інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; незначності прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання; невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання; негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, під винятковістю слід розуміти такі обставини, які дозволяють суду при обов`язковому застосуванні штрафних санкцій, передбачених договором або законом, їх зменшити, а не в будь-якому випадку, в разі подання стороною у справі клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Також, слід зауважити, що штрафні санкції за своєю природою є засобами стимулювання боржника належним чином виконати свій обов`язок, а не покласти на нього додатковий, тому слід розуміти, що передбачені законом санкції будуть застосовані в разі порушення зобов`язань, а їх зменшення скоріше є виключенням.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач фактично обґрунтовує свою заяву стосовно наявності підстав для зменшення неустойки тим, що позивач не поніс жодних майнових збитків, оскільки мав у розпорядженні грошові кошти відповідача у сумі 100000,00грн у вигляді гарантійного платежу.

Між тим, суд звертає увагу на те, що:

- відповідач не навів суду жодного аргументу та не надав жодного пояснення з приводу причин неналежного виконання умов договору;

- сторони знаходяться в рівних економічних умовах та штрафні санкції є співрозмірними порівняно з допущеним відповідачем порушенням та його наслідками;

- відсутність будь-яких об`єктивних поважних причин невиконання відповідачем зобов`язань за договором;

- інфляційні процеси в Україні - зростання загального рівня цін і зниження купівельної спроможності гривні за період прострочення.

Зазначене питання вирішується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для зменшення розміру пені на 90% у даній справі.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин законними й обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у загальній сумі 154445,78грн, з якої: 50458,46грн - основного боргу з орендної плати, 51418,70грн - пені, 5554,85грн - трьох відсотків річних, 13214,22грн - інфляційних втрат, 20959,55грн - вартості неповернутого з оренди майна, 12840,00грн - вартості ремонту пошкодженого орендованого майна.

Стосовно інших доводів сторін суд зазначає наступне.

Враховуючи положення частини першої статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №№2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 (заява №4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Решта доводів та заперечень судом до уваги не береться, оскільки вони не спростовують наведених вище висновків.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 123 Господарського процесуального кодексу України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частина перша статті 130 цього Кодексу передбачає, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ст. 4 Закону України "Про судовий збір").

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2026 року становить 3328,00грн.

Згідно із частиною третьою статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті (в тому числі позовної заяви), в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Позивач, звертаючись з позовними вимогами через систему "Електронний суд" на суму 154629,99грн, сплатив судовий збір у сумі 3328,00грн, що підтверджується платіжною інструкцією №65 від 02.02.2026 на суму 3328,00грн (а.с. 7 том 1).

Згідно зі статтею 4 Закону України "Про судовий збір" належний до сплати судовий збір за подання позовної заяви до господарського суду з ціною позову в сумі 154629,99грн становить 2662,40грн (154629,99грн х1,5% х0,8 = 2662,40грн). Таким чином, при зверненні з позовом до суду позивач надмірно сплатив судовий збір в розмірі ?665,6?0грн.

Разом з цим, оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги в частині стягнення 50458,46грн основного боргу з орендної плати та 20959,55грн вартості неповернутого з оренди майна, позивачу відповідно до частини першої статті 130 Господарського процесуального кодексу України підлягає поверненню з державного бюджету судовий збір у сумі 614,83грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідне клопотання позивачем до суду подано не було. Тому суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що надмірно сплачений судовий збір в розмірі 665,60грн підлягає поверненню з державного бюджету України, для чого позивачу необхідно звернутися до суду з відповідним клопотанням.

Інші 50% судового збору в сумі 614,84грн з урахуванням нормативних приписів частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача. У зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2044,40грн.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Формрент" до Приватного підприємства "Спецбудмонтаж-21" про стягнення заборгованості в загальному розмірі 154629,99грн, з якої: 50458,46грн основного боргу з орендної плати, 13214,22грн інфляційних втрат, 5568,38грн трьох відсотків річних, 51589,38грн пені, 12840,00грн вартості ремонту пошкодженого орендованого майна, 20959,55грн вартості неповернутого з оренди майна задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "Спецбудмонтаж-21" (49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Любарського, буд. 94-А, ідентифікаційний код 32417358) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Формрент" (49048, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Робоча (Чечелівський район), буд. 166д, кв. 99; ідентифікаційний код: 44119625) 50458,46грн - основного боргу з орендної плати, 51418,70грн - пені, 5554,85грн - трьох відсотків річних, 13214,22грн - інфляційних втрат, 20959,55грн - вартості неповернутого з оренди майна, 12840,00грн - вартості ремонту пошкодженого орендованого майна та 2044,40грн - витрат зі сплати судового збору.

Відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Приватного підприємства "Спецбудмонтаж-21" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Формрент" 170,68грн - пені та 13,53грн - трьох відсотків річних.

Повернути Товариства з обмеженою відповідальністю "Формрент" (49048, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Робоча (Чечелівський район), буд. 166д, кв. 99; ідентифікаційний код: 44119625) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі ?614,83грн, сплачений у складі судового збору в сумі 3328,00грн за платіжною інструкцією №65 від 02.02.2026.

Відмовити в задоволенні клопотанні Приватного підприємства "Спецбудмонтаж-21" про зменшення розміру пені на 90%.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 13.04.2026.

Суддя В.О. Татарчук