ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року

м. Київ

cправа № 914/2587/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Власова Ю. Л. (головуючого), Булгакової І. В., Малашенкової Т. М.,

за участю секретаря судового засідання Бутенка А. О.,

представників учасників справи:

позивача - Даниляк О. С.,

відповідача - Гарбузюк Р. О.,

третьої особи - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

на рішення Господарського суду Львівської області від 15 серпня 2022 року (суддя Гоменюк З.П.), постанову та додаткову постанову Західного апеляційного господарського суду від 18 лютого 2026 року (колегія суддів: Міліціанов Р.В., Зварич О.В., Ржепецький В.О.)

та касаційні скарги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз",

на постанову та додаткову постанову Західного апеляційного господарського суду від 18 лютого 2026 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача за первісним позовом - Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг,

про стягнення 899 284 368,23 грн

та за зустрічним позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача за зустрічним позовом - Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг,

про зобов`язання до вчинення дій.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (далі - Оператор ГТС, позивач) звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" (далі - Оператор ГРМ "Львівгаз", відповідач) про стягнення 899 284 368,23 грн.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором транспортування природного газу від 04 лютого 2020 року № (далі - Договір) в частині: оплати щодобових негативних небалансів за лютий-березень 2021 року в розмірі 815 400 357,41 грн (у зв`язку з чим позивачем нараховано штрафні санкції, а саме пеню в розмірі 39 635 608,49 грн, 3% річних у сумі 7 575 012,15 грн та інфляційні втрати в розмірі 14 573 546,68 грн); оплати за перевищення замовленої потужності за період січень-березень 2021 року на загальну суму 20 370 497,89 грн (у зв`язку з чим позивачем нараховано пеню в розмірі 1 056 843,18 грн, 3% річних у сумі 214 159,72 грн та інфляційні втрати у сумі 458 342,71 грн).

1.3. Відповідач (позивач за зустрічним позовом) звернувся до Господарського суду Львівської області із зустрічним позовом до позивача (відповідача за зустрічним позовом) про зобов`язання вчинити дії, а саме: привести свої дії у відповідність до пунктів 9.1-9.3 Договору та положень розділів ХІІІ, XIV Кодексу газотранспортної системи (далі - Кодекс ГТС) шляхом здійснення розрахунку маржинальної ціни, що покладена в основу визначення розміру добового негативного небалансу за лютий-березень 2021 року, у відповідний спосіб, передбачений пунктом 7, пунктами 8-11 глави 6 розділу XIV Кодексу ГТС; вчинити балансуючі дії за лютий-березень 2021 року шляхом купівлі та продажу короткострокових стандартизованих продуктів та/або використання послуг балансування.

1.4. В обґрунтування зустрічних позовних вимог відповідач зазначав, що застосування позивачем при вчиненні балансуючих дій та здійсненні розрахунку плати за добові небаланси особливостей, встановлених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 17 лютого 2021 року №235 "Про заходи, спрямовані на безперебійний розподіл природного газу споживачам" (далі - постанова НКРЕКП №235), суперечить положенням Договору та Кодексу ГТС.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Справа судами розглядалася неодноразово.

2.2. Рішенням Господарського суду Львівської області від 15 серпня 2022 року у справі №914/2587/21 у задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено частково. Зобов`язано позивача привести свої дії у відповідність до пунктів 9.1, 9.2, 9.3 Договору та положень розділів ХІІІ, XIV Кодексу ГТС шляхом здійснення розрахунку маржинальної ціни, що покладена в основу визначення розміру добового негативного небалансу за лютий-березень 2021 року, у відповідний спосіб, передбачений пунктом 7, пунктами 8-11 глави 6 розділу XIV Кодексу ГТС. У задоволенні решти зустрічних позовних вимог відмовлено. Стягнуто з позивача на користь відповідача 2 270 грн судового збору.

2.3. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 30 вересня 2024 року рішення Господарського суду Львівської області від 15 серпня 2024 року у справі №914/2587/21 скасовано та ухвалено нове рішення, яким первісний позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 640 448 273,45 грн основного боргу, 40 692 451,67 пені, 7 789 171,87 грн 3% річних та 15 031 889,39 грн інфляційних втрат. Закрито провадження у справі в частині первісних позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 195 322 581,85 грн. В задоволенні зустрічного позову відмовлено. Здійснено розподіл судового збору.

2.4. Постанова суду апеляційної інстанції про часткове задоволення позову мотивована тим, що позивач за первісним позовом просив стягнути з відповідача, серед іншого, 835 770 855,30 грн основного боргу, а суд встановив, що основний борг відповідача перед позивачем за первісним позовом становить 640 448 273,45 грн та підлягає стягненню з відповідача, оскільки 190 000 000 грн відповідачем було сплачено під час розгляду справи в суді першої інстанції та частина зобов`язань була припинена згідно із зарахуванням зустрічних однорідних вимог на суму 5 322 581,85 грн. Отже, шляхом вчинення математичних дій (835 770 855,30 грн - (190 000 000 грн + 5 322 581,85 грн) = 640 448 273,45 грн) судом було встановлено, що стягненню підлягає саме 640 448 273,45 грн основного боргу, а провадження в частині стягнення основного боргу в сумі 195 322 581,85 грн підлягає закриттю.

2.5. Суд апеляційної інстанції, перевіривши розрахунки позивача та беручи до уваги порушення відповідачем передбачених Договором строків оплати перевищення замовленої (договірної) потужності та допущених ним щодобових негативних небалансів, вважав підставними та обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 40 692 451,67 грн пені, 7 789 171,87 грн 3% річних та 15 031 889,39 грн інфляційних втрат, врахувавши при цьому ненадання відповідачем відповідних контррозрахунків пені, відсотків річних та інфляційних втрат. Суд відхилив доводи відповідача щодо періоду нарахування пені, відсотків річних та інфляційних втрат, оскільки строк оплати сторонами погоджено у пункті 9.3 Договору, згідно з яким замовник має оплатити рахунок на оплату за добовий небаланс у термін до 5-ти робочих днів, а будь-які зміни щодо збільшення строку оплати до вказаного пункту Договору сторонами не вносилися.

2.6. Відповідач подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 30 вересня 2024 року в частині стягнення акцесорних вимог за первісним позовом за період 90 календарних днів з дня, наступного за днем закінчення місяця надання послуги транспортування природного газу (відповідно до постанови НКРЕКП №235), які він розрахував у сумі 41 753 629,60 грн, і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, відповідач посилався на пункти 1 та 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України та вказував про неврахування судом апеляційної інстанції при застосуванні до спірних правовідносин положень статті 625 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України правових висновків Верховного Суду, викладених в постановах: від 23 квітня 2024 року у справі №904/7418/21, від 06 грудня 2022 року у справі №912/2427/21, від 26 червня 2020 року у справі №905/21/19, щодо застосування постанови НКРЕКП №235 при визначені строків виконання зобов`язань з оплати рахунків за добові небаланси за лютий-березень 2021 року у подібних правовідносинах.

2.7. Постановою Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у цій справі касаційну скаргу відповідача задоволено. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 30 вересня 2024 року в частині стягнення акцесорних вимог на загальну суму 41 753 629,60 грн, а саме в частині стягнення 23 193 925, 09 грн пені, 4 638 785, 02 грн 3% річних та 13 920 919,49 грн інфляційних втрат - скасовано. Справу №914/2587/21 у скасованій частині передано на новий розгляд до Західного апеляційного господарського суду.

2.8. У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що предметом касаційного оскарження є постанова апеляційного суду в частині розгляду вимог за первісним позовом щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, а саме вирішення питання правомірності стягнення 23 193 925, 09 грн пені, 4 638 785, 02 грн 3% річних та 13 920 919,49 грн інфляційних втрат. В іншій частині зазначене рішення суду не оскаржуються, а тому згідно з частиною першою статті 300 ГПК в касаційному порядку не переглядається.

2.9. За результатами касаційного перегляду Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2024 року у цій справі виснував, що до розрахунків за добовий небаланс у період лютий-березень 2021 року при визначені суми нарахованих штрафних санкцій (пені, 3% річних та інфляційних втрат) у цій справі підлягають застосуванню положення постанови НКРЕКП №235 (стосовно обов`язкового виконання Оператором ГТС тимчасової зміни строку оплати добового негативного небалансу природного газу, передбаченого пунктом 9.3 Договору), дія якої поширюється на спірні правовідносини без внесення змін у Договір.

Проте, задовольняючи вимоги позивача за первісним позовом в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат із зазначенням про перевірку здійсненого позивачем розрахунку та врахування допущеного відповідачем за первісним позовом порушення, зокрема, допущених ним щодобових негативних небалансів, апеляційний суд у цій справі (1) наведеного не врахував, (2) доводи скаржника (відповідача за первісним позовом) щодо необхідності застосування при визначені суми нарахованих штрафних санкцій положень постанови НКРЕКП №235 не перевірив та належним чином не відхилив, (3) не з`ясував в межах наведених відповідачем за первісним позовом доводів наявність правової позиції Верховного Суду щодо застосування положень цієї постанови.

Під час нового розгляду справи апеляційному суду необхідно взяти до уваги наведене в цій постанові, належним чином перевірити здійснені розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат з урахуванням того, що, як зазначалось у цій постанові, до розрахунків за добовий небаланс у період лютий-березень 2021 року при визначені суми нарахованих штрафних санкцій (пені, 3% річних та інфляційних втрат) підлягають застосуванню положення постанови НКРЕКП №235, за необхідності здійснити власні розрахунки, встановивши строк виконання зобов`язань та строк прострочення для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Також Верховний Суд звернув увагу апеляційного суду на необхідність врахування при здійсненні перевірки та/або проведенні власних розрахунків інфляційних втрат позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постанові від 26 червня 2020 року у справі №905/21/19, відповідно до якої величина приросту індексу споживчих має заокруглюватися до десяткового числа після коми (саме так визначаються місячні та річні індекси споживчих цін Державним комітетом статистики України).

2.10. Під час нового розгляду справи постановою Західного апеляційного господарського суду від 28 травня 2025 року у справі №914/2587/21 апеляційну скаргу позивача задоволено частково. Рішення Господарського суду Львівської області від 15 серпня 2022 року скасовано частково в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафних санкцій. У цій частині прийнято нове рішення, яким первісні позовні вимоги позивача задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 12 287 316,10 грн пені, 2 412 672,28 грн 3 % річних та 720 324,74 грн інфляційних втрат. Здійснено розподіл судових витрат.

2.11. Постановою Верховного Суду від 09 грудня 2025 року у цій справі касаційні скарги позивача та відповідача задоволено частково; постанову Західного апеляційного господарського суду від 28 травня 2025 року скасовано; справу №914/2587/21 направлено на новий розгляд до Західного апеляційного господарського суду.

В обґрунтування вказаної постанови суд касаційної інстанції зазначив, що Західний апеляційний господарський суд, ухвалюючи оскаржувану постанову від 28 травня 2025 року про стягнення всієї суми розрахованих акцесорних вимог за спірний період, не співставивши цих сум із тими сумами, щодо яких постанова суду апеляційної інстанції від 30 вересня 2024 року не була скасована, на новий розгляд не передавалася та набрала законної сили, фактично здійснив перегляд рішення суду повністю, незважаючи на те, що Верховний Суд направляв справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції лише в частині. Отже, суд апеляційної інстанції допустив істотне порушення норм процесуального права, оскільки фактично переглянув рішення суду першої інстанції у частинах, що не могли бути предметом розгляду після направлення Верховним Судом справи на новий розгляд.

2.12. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 18 лютого 2026 року апеляційну скаргу позивача в частині оскарження рішення Господарського суду Львівської області від 15 серпня 2022 року у справі №914/2587/21 про відмову у задоволенні вимог первісного позову в сумі 41 753 629,60 грн задоволено частково. Рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови в задоволенні вимог первісного позову про стягнення пені в сумі 160 921,78 грн. Прийнято в цій частині нове рішення, яким первісний позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 160 921,78 грн пені (нарахованої за простроченими зобов`язаннями зі сплати добових небалансів у лютому 2021 року). Рішення Господарського суду Львівської області від 15 серпня 2022 року у справі №914/2587/21 залишено без змін в частині відмови у задоволенні вимог первісного позову Оператора ГТС про стягнення з Оператора ГРМ "Львівгаз" 41 592 707,82 грн, з яких 1 823 780,09 грн 3% річних (нарахованих за період з 23 березня 2021 року до 31 травня 2021 року за простроченими зобов`язаннями зі сплати добових небалансів лютого 2021 року), 8 957 978,68 грн пені (нарахованої за період з 23 березня 2021 року до 31 травня 2021 року за простроченими зобов`язаннями зі сплати добових небалансів лютого 2021 року), 6 569 078,36 грн інфляційних втрат (нарахованих за період з квітня до травня 2021 року, за простроченими зобов`язаннями зі сплати добових небалансів лютого 2021 року), 2 815 004,93 грн 3% річних (нарахованих за прострочення оплати добових небалансів березня 2021 року за період з 21 квітня 2021 року до 29 червня 2021 року), 14 075 024,63 грн пені (нарахованої за прострочення оплати добових небалансів березня 2021 року за період з 21 квітня 2021 року до 29 червня 2021 року), 7 351 841,13 грн інфляційних втрат (нарахованих за прострочення оплати добових небалансів березня 2021 року, за період з травня до червня 2021 року). Стягнуто з позивача на користь відповідача 1 363 998,91 грн різниці у понесених судових витратах зі сплати судового збору за розгляд справи у суді першої, апеляційної та касаційної інстанції (у межах апеляційного перегляду). Роз`яснено, що сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній 2824,23 грн судових витрат зі сплати судового збору. Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд первісного позову в сумі 36 721,03 грн, за розгляд апеляційної скарги в сумі 55 081,54 грн, за розгляд касаційної скарги в сумі 629 534,80 грн - залишено за позивачем. Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд касаційної скарги на постанову Західного апеляційного господарського суду від 30 вересня 2024 року у справі №914/2587/21 в сумі 3 908,14 грн та за розгляд касаційної скарги на постанову Західного апеляційного господарського суду від 28 травня 2025 року у справі №914/2587/21 в сумі 1 443,34 грн залишено за відповідачем. Здійснено поворот виконання постанови Західного апеляційного господарського суду від 28 травня 2025 року у справі №914/3587/21. Стягнуто з позивача на користь відповідача 34 058,85 грн "витрат на сплату судового збору на виконання постанови Західного апеляційного господарського суду від 25 травня 2025 року у справі №914/2587/21", сплачених згідно платіжної інструкції №2283 від 13 червня 2025 року.

2.13. Додатковою постановою Західного апеляційного господарського суду від 18 лютого 2026 року ухвалено повернути позивачу з Державного бюджету України 172 565,40 грн судового збору, сплаченого за розгляд первісного позову згідно з платіжним дорученням №49671 від 12 серпня 2021 року та 258 848,10 грн за розгляд апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у справі №914/2587/21, сплаченого згідно з платіжним дорученням №65990 від 02 вересня 2022 року. Стягнуто з відповідача на користь позивача 585 069,80 грн - судових витрат зі сплати судового за подачу первісного позову; 877 604,70 грн - за розгляд апеляційної скарги на рішення суду; 2 270,00 грн за розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції від 22 листопада 2021 року та 71 964,27 грн судових витрат на професійну правничу допомогу. Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд зустрічного позову в сумі 2 270,00 грн залишено за відповідачем. Судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 879 435,78 грн залишено за позивачем.

3. Короткий зміст вимог касаційних скарг позивача та відповідача

3.1. Позивач звернувся до Верховного Суду з касаційними скаргами на рішення Господарського суду Львівської області від 15 серпня 2022 року, постанову та додаткову постанову Західного апеляційного господарського суду від 18 лютого 2026 року. Просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 15 серпня 2022 року та постанову Західного апеляційного господарського суду від 18 лютого 2026 року у справі №914/2587/21 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення коштів на загальну суму акцесорних вимог у розмірі 41 592 707,82 грн, в тому числі: 23 033 003,31 грн пені, 4 638 785,02 грн трьох процентів річних, 13 920 919,49 грн інфляційних втрат, та ухвалити нове рішення, яким в цій частині задовольнити позовні вимоги Оператора ГТС України в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача. Також просить скасувати додаткову постанову Західного апеляційного господарського суду від 18 лютого 2026 року у справі №914/2587/21 в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 879 432,78 грн, прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги Оператора ГТС України про стягнення з Оператора ГРМ "Львівгаз" судових витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі; судові витрати покласти на відповідача. Підставами касаційного оскарження зазначає пункти 1, 2, 3 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України.

3.2. Відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційними скаргами на постанову та додаткову постанову Західного апеляційного господарського суду від 18 лютого 2026 року. Просить скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 18 лютого 2026 року у справі №914/2587/21 в частині стягнення 160 921,78 грн пені та розподілу судових витрат, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції; в іншій частині постанову Західного апеляційного господарського суду від 18 лютого 2026 року залишити без змін. Також просить скасувати додаткову постанову Західного апеляційного господарського суду від 18 лютого 2026 року у справі №914/2587/21 в частині стягнення з відповідача 71 964,27 грн судових витрат на професійну правничу допомогу, прийняти в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог. Підставами касаційного оскарження зазначає пункти 1, 3, 4 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України.

4. Рух справи в суді касаційної інстанції

4.1. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 березня 2026 року для розгляду касаційної скарги відповідача на додаткову постанову Західного апеляційного господарського суду від 18 лютого 2026 року у справі №914/2587/21 визначено колегію суддів у складі: Власов Ю. Л. - головуючий, Булгакова І. В., Малашенкова Т. М. Інші касаційні скарги відповідача та позивача передані цій колегії суддів на підставі протоколів передачі судових справ раніше визначеному складу суду.

4.2. Ухвалами від 16 та 23 березня 2026 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження у справі, постановив здійснювати спільний розгляд касаційних скарг позивача та відповідача.

5. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

5.1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

5.2. Нормами частини другої статті 300 ГПК України встановлені межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

6. Стислий виклад встановлених судами обставин справи, які враховуються Верховний Судом під час цього касаційного перегляду

6.1. 04 лютого 2020 року Оператор ГТС як оператор та Оператор ГРМ "Львівгаз" як замовник уклали Договір, за умовами пункту 2.1 якого оператор надає замовнику послугу транспортування природного газу (послуга) на умовах, визначених у цьому Договорі, а замовник сплачує оператору встановлені в цьому Договорі вартість такої послуги та плату (за їх наявності), які виникають при його виконанні.

6.2. У пункті 2.2 Договору зазначено, що послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі, з урахуванням особливостей, передбачених цим Договором.

6.3. Відповідно до п. 4.1 Договору, замовник зобов`язаний, здійснити у термін до 5 робочих днів з дня виставлення рахунка оплату вартості добових небалансів, якщо загальна вартість щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових позитивних небалансів замовника протягом звітного газового місяця.

6.4. Сторони дійшли згоди, що у разі виникнення у замовника добового небалансу оператор здійснює купівлю/продаж природного газу замовника в обсягах добового небалансу (пункт 9.1 Договору).

6.5. Згідно з пунктом 9.2 Договору у разі виникнення у замовника негативного добового небалансу оператор здійснює продаж замовнику, а замовник купівлю в оператора природного газу в обсягах негативного добового небалансу за ціною, яка встановлюється розділом XIV Кодексу.

6.6. У випадку якщо загальна вартість щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця, оператор до 14 числа газового місяця, наступного за звітним, надсилає замовнику рахунок на оплату за добовий небаланс (розмір визначається як різниця між загальною вартістю щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця та загальною вартістю щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця). Замовник має оплатити рахунок на оплату за добовий небаланс у термін до 5 робочих днів, крім вартості послуг, визначених абзацом другим цього пункту (пункт 9.3 Договору).

6.7. У разі порушення замовником строків оплати, передбачених цим Договором, замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (пункт 13.5 Договору).

6.8. Позивач за результатами співставлення остаточних алокацій подач/відборів відповідачем природного газу до/з газотранспортної системи за лютий-березень 2021 року виявив наявність у відповідача негативних щодобових небалансів як різниці між вказаними алокаціями подач/відборів природного газу, на підставі чого здійснив розрахунок остаточних обсягів щодобового небалансу відповідача за кожну газову добу звітного місяця та визначив його остаточну плату за такі щодобові небаланси за кожну газову добу і сумарно за звітний місяць, а саме:

- за лютий 2021 року було виявлено остаточні обсяги негативних щодобових небалансів в розмірі 16580,50542 тис.куб.м. (171608231 кВт*год) всього на загальну суму 194 609 514,57 грн, з ПДВ;

- за лютий 2021 року (з 17 по 28 лютого 2021 року) було виявлено остаточні обсяги негативних щодобових небалансів в розмірі 18226,46619 тис.куб.м. (188643925 кВт*год) всього на загальну суму 131 704 080,17 грн, з ПДВ;

- за березень 2021 року було виявлено остаточні обсяги негативних щодобових небалансів в розмірі 67648,25535 тис.куб.м. (700159443 кВт*год) всього на загальну суму 489 274 665,75 грн, з ПДВ.

Вказані негативні щодобові небаланси відповідача виникли внаслідок безпідставного відбору відповідачем у лютому-березні 2021 року з газотранспортної системи природного газу без подання таких обсягів природного газу до газотранспортної системи у зазначені періоди.

6.9. Відповідач не оплатив у встановлені Договором строки на користь позивача щодобові негативні небаланси за лютий-березень 2021 року у розмірі 815 400 357,41 грн, у зв`язку із чим позивач 27 серпня 2021 року звернувся до суду з цим позовом.

6.10. У зв`язку із простроченням виконання зобов`язання позивач нарахував Оператору ГРМ "Львівгаз" пеню в розмірі 39 635 608,49 грн, 3% річних у сумі 7 575 012,15 грн та інфляційні втрати в розмірі 14 573 546,68 грн.

6.11. Також відповідач не здійснив повної оплати за перевищення замовленої потужності за період січень-березень 2021 року на загальну суму 20 370 497,89 грн. У зв`язку із цим позивач нарахував відповідачеві пеню в розмірі 1 056 843,18 грн, 3% річних - 214 159,72 грн, інфляційні втрати - 458 342,71 грн.

6.12. У постанові Західного апеляційного господарського суду від 30 вересня 2024 року у цій справі встановлено, що основний борг відповідача за первісним позовом перед позивачем становить 640 448 273,45 грн та такий підлягає стягненню з відповідача, оскільки 190 000 000 грн відповідач за первісним позовом сплатив позивачу під час розгляду справи в суді першої інстанції та частина зобов`язань була припинена згідно із зарахуванням зустрічних однорідних вимог на суму 5 322 581,85 грн. Також апеляційний суд вважав обґрунтованими вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача 40 692 451,67 грн пені, 7 789 171,87 грн 3% річних та 15 031 889,39 грн інфляційних втрат.

6.13. У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у цій справі зазначено, що у касаційному порядку оскаржена постанова Західного апеляційного господарського суду від 30 вересня 2024 року щодо стягнення 23 193 925, 09 грн пені, 4 638 785, 02 грн 3% річних та 13 920 919,49 грн інфляційних втрат (що розраховані відповідачем у межах 90 календарних днів з дня, наступного за днем закінчення місяця надання послуги транспортування природного газу відповідно до постанови НКРЕКП №235). В іншій частині зазначене рішення суду не оскаржувалося.

6.14. У постанові Західного апеляційного господарського суду від 18 лютого 2026 року, яка оскаржується у касаційному порядку, також вказано, що предметом апеляційного розгляду є перевірка правомірності нарахування позивачем за прострочення оплати добових небалансів природного газу, поставленого у лютому-березні 2021 року, 23 193 925, 09 грн пені, 4 638 785, 02 грн річних та 13 920 919,49 грн інфляційних. При цьому встановлені обставини щодо підстав виникнення договірних правовідносин, обсягу поставленого газу, підписання та оформлення первинних документів, порушення грошових зобов`язань зі сторони відповідача, підстав зустрічного позову не переглядаються.

6.15. Також у постанові Західного апеляційного господарського суду від 18 лютого 2026 року встановлено, що за твердженням відповідача правомірним є нарахування акцесорних зобов`язань за прострочення оплати добових небалансів лютого 2021 року, починаючи з 01 червня 2021 року; за березень 2021 року - починаючи з 30 червня 2021 року. Отже, протиправним періодом нарахування за лютий 2021 року акцесорних зобов`язань зі сплати відсотків річних та пені, на думку відповідача, є період з 23 березня 2021 року по 31 травня 2021 року. Нарахування за лютий 2021 року акцесорних зобов`язань зі сплати відсотків річних та пені, починаючи з 01 червня 2021 року по 05 серпня 2021 року не є предметом апеляційного перегляду. Протиправним періодом нарахування за березень 2021 року акцесорних зобов`язань зі сплати відсотків річних та пені, на думку відповідача, є період з 21 квітня 2021 року по 29 червня 2021 року. Тому не входить до предмету апеляційного перегляду нарахування за прострочення оплати добових небалансів березня 2021 року акцесорних зобов`язань зі сплати відсотків річних та пені, починаючи з 30 червня 2021 року по 05 серпня 2021 року.

6.16. Стосовно доводів представника відповідача про застосування на стадії апеляційного провадження Постанови НКРЕКП від 01 листопада 2022 року №1375 "Про включення Оператора ГРМ "Львівгаз" до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу" (далі - постанова НКРЕКП №1375), а також норм Закону України 14 липня 2021 року № 1639-IX "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" (далі - Закон №1639-IX), суд апеляційної інстанції зазначив таке.

Закон № 1639-IX у первісній редакції набрав чинності 29 серпня 2021 року. Згідно зі статтею 6 цього Закону, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість за договорами купівлі-продажу газу та договорами на транспортування, у тому числі підтверджені судовими рішеннями, які набрали законної сили, що обліковуються учасниками процедури погашення заборгованості та не сплачені станом на розрахункову дату, підлягають списанню: з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 31 грудня 2020 року або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 5 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону; за умови повного виконання підприємством-дебітором укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.

Відповідні норми не застосовуються до спірних правовідносин оскільки договір про реструктуризацію заборгованості між сторонами не укладався, основна сума боргу стосується періоду лютого-березня 2021 року.

Редакцію статті 6 Закону № 1639-IX змінено Законом України від 29 липня 2022 року №2479-IX "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" (далі - Закон №2479-IX).

Зокрема, передбачено, що неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість підприємств, включених до Реєстру, за договорами купівлі - продажу / постачання природного газу, укладеними з акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", та договорами про надання послуг з транспортування природного газу, у тому числі підтверджені судовими рішеннями, які набрали законної сили, що обліковуються учасниками процедури врегулювання заборгованості та не сплачені станом на дату включення до Реєстру, підлягають списанню: за умови погашення основного боргу до 31 грудня 2022, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону; за умови повного виконання належним чином підприємством-дебітором укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.

Матеріалами справи підтверджено часткове погашення відповідачем суми основного боргу у розмірі 190 000 000,00 грн в період з 30 липня 2021 року по 29 жовтня 2021 року шляхом перерахування грошових коштів, а також внаслідок припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог з 16 серпня 2021 року по 15 лютого 2022 року в сумі 5 322 581,85 грн, що відповідає умовам застосування статті 6 Закону № 1639-IX в редакції змін, внесених Законом №2479-IX. Однак Закон №2479-IX набрав чинності 19 серпня 2022 року, водночас, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено 15 серпня 2022 року, тобто у період, коли вказаний Закон не набрав чинності.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції відхилив доводи відповідача щодо застосування на стадії апеляційного перегляду постанови НКРЕКП №1375 та Закону № 1639-IX в редакції від 19 серпня 2022 року.

6.17. Стосовно застосування під час вирішення цієї справи постанови НКРЕКП №235 суд апеляційної інстанції зауважив, що цією постановою передбачено, що Оператор ГТС здійснює балансування газотранспортної системи в період лютий-березень 2021 року з урахуванням особливостей. Зокрема визначено для операторів газорозподільних систем строк оплати рахунку за добовий небаланс 90 календарних днів з дня, наступного за днем закінчення місяця надання послуги транспортування природного газу. Відповідну постанову оприлюднено 17 лютого 2021 року, тобто вона була чинною на момент ухвалення рішення судом першої інстанції.

Отже, до розрахунків за добовий небаланс у період лютий-березень 2021 року при визначені суми нарахованих штрафних санкцій (пені, 3% річних та інфляційних втрат) у цій справі підлягають застосуванню положення постанови НКРЕКП №235 (стосовно обов`язкового виконання Оператором ГТС тимчасової зміни строку оплати добового негативного небалансу природного газу, передбаченого пунктом 9.3 Договору), дія якої поширюється на спірні правовідносини без внесення змін у Договір.

Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції вважав правомірними доводи відповідача стосовно початку періоду прострочення розрахунків за лютий 2021 року, починаючи з 01 червня 2021 року (з урахуванням вимог частини першої статті 252 та частини п`ятої статті 254 ЦК України), а також - за березень 2021 року, починаючи з 30 червня 2021 року.

Здійснивши власний розрахунок пені, річних та інфляційних, які були нараховані позивачем неправомірно (тобто протягом того 90-денного періоду, коли відповідно до постанови НКРЕКП №235 строк оплати не настав і прострочення боржника (відповідача) було відсутнім), апеляційний господарський суд встановив, що протиправним є нарахування: 3% річних за простроченими зобов`язаннями зі сплати добових небалансів у лютому 2021 року в розмірі 1 877 420,68 грн; пені за простроченими зобов`язаннями зі сплати добових небалансів у лютому 2021 року в розмірі 8 957 978,68 грн; інфляційних втрат за прострочення оплати добових небалансів лютого 2021 року в сумі 6 569 078,36 грн; 3% річних за прострочення оплати добових небалансів березня 2021 року у розмірі 2 815 004,93 грн; пені за прострочення оплати добових небалансів березня 2021 року в сумі 14 075 024,63 грн та інфляційних нарахувань за прострочення оплати добових небалансів березня 2021 року в сумі 7 351 841,13 грн. Апеляційний господарський суд виснував, що вказані суми було нараховано поза межами періоду прострочення виконання основного грошового зобов`язання.

При цьому, здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів касаційної скарги відповідача від 13 жовтня 2024 року та в межах, визначених постановою суду касаційної інстанції від 11 грудня 2024 року, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині відмови у задоволенні первісного позову про стягнення з відповідача 160 921,78 грн пені за простроченими зобов`язаннями зі сплати добових небалансів у лютому 2021 року (оскільки у цій частині розрахунки відповідача не відповідають розрахункам суду, суд відхилив доводи відповідача стосовно протиправного стягнення з нього за спірний період пені у вказаній сумі), з постановлянням нового рішення про задоволення первісного позову у цій частині вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

7. Доводи касаційних скарг позивача

7.1. Позивач оскаржує рішення Господарського суду Львівської області від 15 серпня 2022 року та постанову Західного апеляційного господарського суду від 18 лютого 2026 року у справі №914/2587/21 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення коштів на загальну суму акцесорних вимог у розмірі 41 592 707,82 грн, в тому числі: 23 033 003,31 грн пені, 4 638 785,02 грн трьох процентів річних, 13 920 919,49 грн інфляційних втрат, на підставі пунктів 1, 2, 3 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки:

- суди попередніх інстанцій при вирішенні спору у цій справі застосували норми матеріального права без врахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 16 січня 2025 року у справі №914/1966/23;

- вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 06 грудня 2022 року у справі №912/2427/21, від 28 липня 2021 року у справі №927/1041/19, від 11 грудня 2024 року у справі №914/2587/21;

- відсутні правові висновки Верховного Суду щодо застосування положень Постанови НКРЕКП № 235 у взаємозв`язку з положеннями статей 6, 526, 627, 629, 630, 638, 652, 654 ЦК України, пункту 2 глави 1 розділу IV Кодексу ГТС, частини першої статті 32 Закону України "Про ринок природного газу" і пунктів 17.2, 17.3 Договору.

7.2. Доводи позивача базуються на тому, що єдиною підставою для внесення змін до договору транспортування газу є внесення та затвердження Регулятором змін до Типового договору транспортування природного газу, які сторони зобов`язані внести до договору протягом місяця відповідно до пункту 17.3 Договору, а суд не наділений повноваженнями для самостійного внесення змін до Типової форми договору транспортування природного газу шляхом зазначення інших пунктів, ніж ті, що затверджені уповноваженим на це органом.

7.3. Позивач наголошує, що договір транспортування - це договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором. Типовий договір транспортування природного газу затверджено постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2497. Водночас, постановою НКРЕКП № 235 не вносилося будь-яких змін до Типового договору транспортування природного газу. Сторони не можуть відступати від умов вказаного Типового договору.

7.4. Між позивачем і відповідачем укладено Договір, умови якого відповідають умовам Типового договору транспортування природного газу. Вказаний Договір повинен виконуватися відповідно до узгоджених сторонами умов, у тому числі, щодо порядку і строків здійснення замовником оплати послуг. Натомість суд апеляційної інстанції здійснив самостійне внесення змін до Договору.

7.5. Крім того, позивач оскаржує додаткову постанову Західного апеляційного господарського суду від 18 лютого 2026 року у справі №914/2587/21 в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 879 432,78 грн на підставі пункту 1 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки суд апеляційної інстанції при ухваленні цього судового рішення (в частині відмови у стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу) не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду, зокрема, від 04 лютого 2025 року у справі № 905/671/19 (стосовно того, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом), від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18, від 20 грудня 2018 року у справі № 316/1923/16-а (про те, що процесуальний закон не вимагає від сторони, яка звертається до суду із вимогою про відшкодування судових витрат, надання доказів на підтвердження того, що саме таку, а не іншу кількість часу адвокат витратив на виконання робіт), від 06 липня 2022 року у справі № 905/671/19 (у якій Верховний Суд зазначив про застосування частини дев`ятої статті 129 ГПК України), від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц та інших (у яких вказано, що суд має право у своєму судовому рішенні вказувати про стягнення грошової суми в іноземній валюті).

7.6. Позивач вважає, що суд апеляційної інстанції, встановивши наявність доказів реального (фактичного) понесення ним витрат на правову допомогу, прийшов до безпідставного висновку про відсутність співмірності між значенням справи для позивача, загальний розмір позовних вимог в якій становить майже 1 млрд грн, та розміром понесених витрат на правничу допомогу, який становить лише близько 0,22 % від розміру позовних вимог, що нівелює право позивача на відшкодування понесених витрат на правову допомогу у справі.

8. Доводи касаційних скарг відповідача

8.1. Відповідач оскаржує постанову Західного апеляційного господарського суду від 18 лютого 2026 року у справі №914/2587/21 в частині задоволення позову про стягнення 160 921,78 грн пені на підставі пунктів 1, 3, 4 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки:

- Верховний Суд у своїх постановах ще не викладав правового висновку щодо застосування абзацу 1 частини першої статті 6 Закону № 1639-ІХ (пункт 3) у подібних правовідносинах;

- апеляційний суд в оскарженій постанові застосував норму статті 6 Закону №1639-ІХ без врахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 09 квітня 2024 року у справі № 910/16181/18 (пункт 1);

- апеляційний суд не дослідив та не надав оцінки всім доказам у справі, а також не виконав вказівок Верховного Суду, наданих у постановах, якими справа №914/2587/21 направлялася на новий розгляд (пункт 4).

8.2. На переконання відповідача, висновки апеляційного суду про набрання чинності нормою статті 6 Закону № 1639-ІХ (в редакції Закону №2479-IX), що перешкоджає її застосуванню до спірних відносин, є помилковими з тих підстав, що весь Закон № 1639-ІХ має ретроактивну дію і за змістом статті 4 поширює свою дію на відносини, які виникли за період з 01 жовтня 2014 року до розрахункової дати. Це також висновується з постанови Верховного Суду у справі № 910/16181/18. Тому у суду при обчисленні розміру пені не було законних підстав використовувати за базу нарахування пені по зобов`язанню за лютий 2021 року загальну суму боргу 326 313 594,74 грн (пункт 7.5 постанови) без урахування суми 195 322 581,85 грн, яка була сплачена до 31 грудня 2022 року (пункт 7.3 постанови). Аналогічним чином це стосується і річних та інфляційних. Проте, якщо неврахування вимог Закону №1639-ІХ стосовно річних та інфляційних не має наслідком помилковість постанови, то стосовно пені це спричинило ухвалення незаконної постанови.

8.3. Також відповідач стверджує, що суд апеляційної інстанції здійснив неправильний розрахунок вимог, залишив без уваги його контррозрахунок, що унеможливило виконання вказівок постанови Верховного Суду стосовно необхідності співставлення сум вимог, які підлягають стягненню, з сумами вимог, які вже стягнені. Крім іншого, суд не врахував, що позивачем заявлено вимоги по 05 серпня 2021 року, і по цю дату необхідно було перевірити вірність розрахунку позивача, а не тільки по 31 травня 2021 року, як це здійснено судом. Ці обставини свідчать про помилковість розрахунків оскарженої постанови.

8.4. Крім того, відповідач оскаржує додаткову постанову Західного апеляційного господарського суду від 18 лютого 2026 року у справі №914/2587/21 в частині стягнення з нього 71 964,27 грн судових витрат на професійну правничу допомогу на підставі пункту 3 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки при ухваленні оскарженої постанови суд апеляційної інстанції помилково застосував частину другу статті 126 ГПК України щодо визначення розміру витрат на правничу допомогу згідно з умовами договору про надання правничої допомоги, що призвело до ухвалення незаконного рішення у цій частині.

8.5. На переконання відповідача, відсутність у матеріалах справи підписаного замовником акта приймання-передачі послуг, наданих виконавцем у справі №914/2587/21 за договором про надання юридичних послуг, унеможливлює стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

9. Заперечення відповідача на касаційні скарги позивача

9.1. У відзивах на касаційні скарги позивача відповідач стверджує про безпідставність та необґрунтованість викладених у них доводів, просить залишити їх без задоволення.

10. Заперечення позивача на касаційні скарги відповідача

10.1. У відзивах на касаційні скарги відповідача позивач зазначає, що вважає їх необґрунтованими та просить Верховний Суд залишити їх без задоволення, оскаржувані судові рішення у відповідних частинах залишити без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

11. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

11.1. Під час касаційного перегляду справи Верховний Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

11.2. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

11.3. Також Верховний Суд наголошує, що переглядаючи справу в касаційному порядку, він виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

11.4. Верховний Суд позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

11.5. Крім того, колегія суддів Верховного Суду звертає увагу на положення частини першої статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відповідно до якої Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

11.6. Отже, повноваження Верховного Суду з розгляду касаційних скарг мають здійснюватися з метою забезпечення сталої судової практики, а не створення можливості проведення додаткового апеляційного перегляду.

12. Стосовно доводів позивача та відповідача щодо незаконності рішення Господарського суду Львівської області від 15 серпня 2022 року та постанови Західного апеляційного господарського суду від 18 лютого 2026 року

12.1. Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

12.2. Позивач вважає неправильним застосування апеляційним судом у цій справі положень постанови НКРЕКП № 235 та відмови на цій підставі у задоволенні позовних вимог про стягнення коштів на загальну суму акцесорних вимог у розмірі 41 592 707,82 грн, в тому числі: 23 033 003,31 грн пені, 4 638 785,02 грн 3% річних, 13 920 919,49 грн інфляційних втрат.

12.3. На переконання позивача, суд апеляційної інстанції мав врахувати висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 16 січня 2025 року у справі №914/1966/23; крім того, позивач вважає необхідним відступити від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 06 грудня 2022 року у справі №912/2427/21, від 28 липня 2021 року у справі №927/1041/19, від 11 грудня 2024 року у справі №914/2587/21, та вказує на необхідність формування Верховним Судом висновку щодо застосування положень постанови НКРЕКП №235 у взаємозв`язку з положеннями ЦК України, Кодексу ГТС, Закону України "Про ринок природного газу" та Договору.

12.4. Верховний Суд відхиляє зазначені доводи позивача, виходячи з такого.

12.5. У постанові НКРЕКП №235 надано вказівку Оператору ГТС здійснювати балансування газотранспортної системи в період лютий-березень 2021 року з урахуванням таких особливостей: зокрема, визначити для операторів газорозподільних систем строк оплати рахунку за добовий небаланс 90 календарних днів з дня, наступного за днем закінчення місяця надання послуги транспортування природного газу.

12.6. Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2024 року у цій справі зазначив, що до розрахунків за добовий небаланс у період лютий-березень 2021 року при визначені суми нарахованих штрафних санкцій (пені, 3% річних та інфляційних втрат) підлягають застосуванню положення постанови НКРЕКП №235 (стосовно обов`язкового виконання Оператором ГТС тимчасової зміни строку оплати добового негативного небалансу природного газу, передбаченого пунктом 9.3 Договору), дія якої поширюється на спірні правовідносини без внесення змін у Договір. Під час нового розгляду справи апеляційному суду необхідно взяти до уваги наведене в цій постанові, належним чином перевірити здійснені розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат з урахуванням того, що, як зазначалось у цій постанові, до розрахунків за добовий небаланс у період лютий-березень 2021 року при визначенні суми нарахованих штрафних санкцій (пені, 3% річних та інфляційних втрат) підлягають застосуванню положення постанови НКРЕКП №235, за необхідності здійснити власні розрахунки, встановивши строк виконання зобов`язань та строк прострочення для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

12.7. Відповідно до частини першої статті 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

12.8. Під час ухвалення оскаржуваної постанови від 18 лютого 2026 року Західний апеляційний господарський суд виконав вказівки Верховного Суду, що містилися у постанові від 11 грудня 2024 року, застосував до спірних правовідносин сторін положення постанови НКРЕКП №235, самостійно здійснив перерахунок пені, 3% річних, інфляційних втрат за той 90-денний період, протягом якого прострочення боржника (відповідача) не настало, та відмовив у стягненні відповідних грошових сум, нарахованих позивачем, з відповідача.

12.9. За таких обставин посилання позивача на наявність визначених пунктами 1, 2, 3 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України підстав для касаційного оскарження рішення Господарського суду Львівської області від 15 серпня 2022 року та постанови Західного апеляційного господарського суду від 18 лютого 2026 року у частині застосування до спірних правовідносин постанови НКРЕКП №235 є необґрунтованими та такими, що суперечить постанові Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у цій справі.

12.10. Додатково колегія суддів зауважує, що постанова Верховного Суду від 16 січня 2025 року у справі №914/1966/23 є такою, що прийнята у неподібних правовідносинах - у спорі про визнання укладеною додаткової угоди до договору транспортування природного газу.

Висновки з постанови від 06 грудня 2022 року у справі №912/2427/21 враховувалися Верховним Судом від час попереднього розгляду цієї справи, за результатами якого надавалися вказівки щодо врахування вказаних висновків, отже підстави для відступу від них відсутні.

З цих же підстав відсутня необхідність у формуванні додаткового висновку стосовно застосування положень постанови НКРЕКП №235 у подібних правовідносинах, оскільки такі висновки наявні у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у цій же справі №914/2587/21.

12.11. Відповідач оскаржує постанову Західного апеляційного господарського суду від 18 лютого 2026 року в частині задоволення позову про стягнення 160 921,78 грн пені на підставі пунктів 1, 3, 4 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України, вказуючи про те, що суд апеляційної інстанції зробив помилковий висновок про незастосування до спірних правовідносин сторін статті 6 Закону № 1639-IX в редакції змін, внесених Законом №2479-IX. Зазначене, на його переконання, суперечить висновкам Верховного Суду, зробленим у подібних правовідносинах. Вважає, що у суду при обчисленні розміру пені не було законних підстав використовувати за базу нарахування пені по зобов`язанню за лютий 2021 року загальну суму боргу 326 313 594,74 грн без урахування суми 195 322 581,85 грн, яка була сплачена до 31 грудня 2022 року. Аналогічним чином це стосується і річних та інфляційних, проте якщо неврахування вимог Закону № 1639-ІХ стосовно річних та інфляційних не має наслідком помилковість постанови, то стосовно пені це спричинило ухвалення незаконної постанови.

12.12. Колегія суддів Верховного Суду не погоджується із вказаними доводами відповідача з наступних підстав.

12.13. У статті 6 Закону № 1639-IX в редакції змін, внесених Законом №2479-IX (на застосуванні якої наполягає відповідач) зазначено, що неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість підприємств, включених до Реєстру, за договорами купівлі - продажу / постачання природного газу, укладеними з акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", та договорами про надання послуг з транспортування природного газу, у тому числі підтверджені судовими рішеннями, які набрали законної сили, що обліковуються учасниками процедури врегулювання заборгованості та не сплачені станом на дату включення до Реєстру, підлягають списанню: за умови погашення основного боргу до 31 грудня 2022, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону; за умови повного виконання належним чином підприємством-дебітором укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.

12.14. У постанові Верховного Суду від 09 квітня 2024 у справі №910/16181/18 (про необхідність застосування висновків з якої вказує відповідач) зазначено: "Внесення змін до законодавства шляхом його зміни / доповнень / конкретизації щодо особливостей врегулювання відносин, зокрема, на ринку природного газу свідчить про те, що при одночасному існуванні умов, а саме: 1) сума основної заборгованості за договорами про надання послуг з транспортування природного газу, яка підлягає врегулюванню відповідно до статті 1 Закону № 1639-ІХ має бути погашена до 31 грудня 2022 року; 2) суб`єкт ринку природного газу, включений до Реєстру, підлягають реалізації заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості за природний газ та послуги з його транспортування, визначені Законом № 1639-ІХ.

Правова конструкція положень статті 6 Закону № 1639-ІХ (у редакції змін, внесених Законом № 2479-IX з 19 серпня 2022 року) дає підстави дійти висновку, що законодавець надав можливість учасникам ринку природного газу - боржникам у правовідносинах, які стосуються дебіторської заборгованості за договорами про надання послуг з транспортування природного газу, яка підлягає врегулюванню відповідно до статті 1 цього Закону, яка погашена до 31 грудня 2022 року, застосувати компенсаторні механізми задля уникнення та/або покриття збитків (звільнення їх від сплати пені, 3 % річних та інфляційних втрат), або шляхом їх списання у разі включення такої заборгованості до Реєстру, або застосування інших положень цієї статті, шляхом можливості їх не нараховувати лише на реструктуризовану сторонами заборгованість у порядку, визначеному цим Законом.

Верховний Суд враховує, що зміни, які відбулися у законодавстві під час розгляду цієї справи, закріпили шляхи та механізми урегулювання заборгованості за природний газ та послуги його транспортування, а тому суд апеляційної інстанцій дійшов правильного висновку у цій справі, що заявлені до стягнення пеня, 3 % річних та інфляційні втрати підлягають списанню на підставі статті 6 Закону № 1639-ІХ".

12.15. Колегія суддів Верховного Суду повторно акцентує увагу на тому, що ця справа переглядається у частині протиправно здійснених позивачем нарахувань акцесорних зобов`язань протягом періоду 90 календарних днів з дня, наступного за днем закінчення місяця надання послуги транспортування природного газу, протягом якого відповідно до постанови НКРЕКП №235 такі акцесорні зобов`язання не підлягають нарахуванню.

12.16. Здійснивши власний перерахунок, апеляційний господарський суд зробив аргументовані висновки стосовно розміру грошових сум (пені, річних та інфляційних), які були нараховані позивачем за вказаний період протиправно, оскільки, виходячи із вказівок, наданих у постанові НКРЕКП №235, таке нарахування здійснено поза межами періоду прострочення виконання основного грошового зобов`язання. Тому відповідні грошові суми не можуть бути нараховані та не підлягають стягненню з відповідача.

12.17. Період, який охоплюється судовим переглядом (90 календарних днів з дня, наступного за днем закінчення місяця надання послуги транспортування природного газу) виключає можливість нарахування пені, річних та інфляційних, оскільки відповідно до постанови НКРЕКП №235 прострочення виконання зобов`язання ще не почалося. Тому до правовідносин сторін протягом цього спірного періоду не підлягають застосуванню положення статті 6 Закону № 1639-ІХ, які передбачають списання правомірно нарахованих пені, річних та інфляційних.

12.18. Отже, оскільки у цій справі за спірний період, за який здійснюється судовий перегляд, основне зобов`язання відповідача не вважалося простроченим, пеня, річні та інфляційні не підлягали нарахуванню взагалі, тому положення статті 6 Закону № 1639-ІХ не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

12.19. З огляду на це колегія суддів Верховного Суду виснує, що названі відповідачем підстави касаційного оскарження постанови Західного апеляційного господарського суду від 18 лютого 2026 року, визначені пунктами 1, 3 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України, не підтвердилися; апеляційний суд не повинен був враховувати під час розгляду цієї справи висновки постанови Верховного Суду від 09 квітня 2024 року у справі № 910/16181/18; так само відсутні передумови для формування Верховним Судом у цій справі правового висновку щодо застосування абзацу 1 частини першої статті 6 Закону № 1639-ІХ в редакції Закону №2479-IX, оскільки вказаний Закон не підлягав застосуванню у спірних правовідносинах.

12.20. Суд апеляційної інстанції правильно вважав, що Закон № 1639-ІХ в редакції Закону №2479-IX не підлягав застосуванню до спірних правовідносин, однак при цьому вказав інші правові підстави. Колегія суддів Верховного Суду не перевіряє вказані апеляційним судом правові підстави на відповідність положенням законодавства та наявним правовим позиціям Верховного Суду з огляду на зроблений вище загальний висновок про незастосування Закону № 1639-ІХ до спірних правовідносин. Отже, доводи касаційної скарги відповідача у цій частині відхиляються.

12.21. Також за результатами касаційного перегляду встановлено безпідставність посилань відповідача на здійснення апеляційним судом неправильного розрахунку пені, річних, інфляційних, неврахування його контррозрахунку, невиконання вказівок постанови Верховного Суду, необхідність здійснення перевірки по 05 серпня 2021 року.

12.22. Колегія суддів Верховного Суду виснує, що суд апеляційної інстанції належним чином дослідив докази, доводи та розрахунки обох сторін, у повній мірі виконав вказівки Верховного Суду з постанов, якими ця справа направлялася на нові апеляційні розгляди, та прийняв рішення відповідно до норм матеріального та процесуального права.

13. Стосовно доводів позивача та відповідача щодо незаконності додаткової постанови Західного апеляційного господарського суду від 18 лютого 2026 року

13.1. Позивач оскаржує додаткову постанову Західного апеляційного господарського суду від 18 лютого 2026 року у справі №914/2587/21 в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 879 432,78 грн на підставі пункту 1 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи, що оскільки суд апеляційної інстанції встановив реальне (фактичне) понесення ним витрат на правову допомогу, то висновок про відсутність співмірності між заявленим розміром таких витрат та значенням справи для позивача є необґрунтованим.

13.2. Відповідач оскаржує вказану додаткову постанову суду апеляційної інстанції в частині стягнення з нього 71 964,27 грн судових витрат на професійну правничу допомогу на підставі пункту 3 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи, що оскільки позивач не надав суду підписаного замовником акта приймання-передачі послуг, наданих виконавцем у справі №914/2587/21 за договором про надання юридичних послуг, це унеможливлює стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

13.3. Перевіривши доводи позивача та відповідача в цій частині, колегія суддів Верховного Суду виснує про їх необґрунтованість.

13.4. Зокрема, суд апеляційної інстанції у додатковій постанові від 18 лютого 2026 року детально оцінив надані позивачем докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, заперечення відповідача проти їх надмірного розміру, а також матеріали судової справи щодо фактичного обсягу наданої правничої допомоги, врахував сталі правові позиції Верховного Суду у подібних правовідносинах та не припустився неправильного застосування положень процесуального закону.

13.5. Суд зазначив, що відсутність підписаних між позивачем та Wikborg Rein Advokatfirma AS актів приймання-передачі наданих послуг не позбавляє суд можливості надати самостійну оцінку обсягу правничої допомоги на стадії апеляційного провадження, з урахуванням наявних у матеріалах справи відомостей про фактичну участь представників у судових засіданнях, змісту та обсягу долучених процесуальних документів, а також узгодження обсягу правничої допомоги шляхом підписання детального опису робіт від імені замовника уповноваженою особою на підставі додаткової угоди №1 від 28 травня 2024 року.

13.6. Надавши оцінку обсягу відповідних процесуальних документів, складності справи, участі представників, суд відповідно до свого внутрішнього переконання визначив розмір витрат на правову допомогу, який вважав необхідним покласти на відповідача. Рішення суду апеляційної інстанції в цій частині належним чином аргументоване та мотивоване, не суперечить положенням статей 126, 129 ГПК України та сталим правовим позиціям Верховного Суду.

13.7. Постанови Верховного Суду, про які зазначає позивач у касаційній скарзі (від 04 лютого 2025 року у справі № 905/671/19, від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18, від 20 грудня 2018 року у справі № 316/1923/16-а, від 06 липня 2022 року у справі № 905/671/19, від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц тощо), містять висновки загального характеру, стосовно яких відсутні підстави стверджувати про їх неврахування у цій справі.

13.8. Посилання відповідача на необхідність формування Верховним Судом правового висновку стосовно застосування частини другої статті 126 ГПК України щодо визначення розміру витрат на правничу допомогу згідно з умовами договору про надання правничої допомоги за умови відсутності підписаного замовником акта приймання-передачі послуг, наданих виконавцем, також не знаходить свого підтвердження, оскільки обсяг доказів, що надається на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, у кожній справі є індивідуальним. У цій справі суд апеляційної інстанції дослідив надані позивачем докази і визнав їх достатніми для підтвердження певного розміру понесених ним витрат на правову допомогу. Висновки суду апеляційної інстанції у цій частині не містять порушень норм процесуального права, тому названа відповідачем підстава касаційного оскарження (пункт 3 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України) відхиляється.

13.9. З огляду на викладене колегія суддів Верховного Суду зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а інші доводи, викладені у касаційних скаргах, не спростовують вказаного висновку.

13.10. Отже, за результатами касаційного перегляду цієї справи оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають залишенню без змін, а касаційні скарги - без задоволення.

14. Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

14.1. Згідно із частиною першою статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

14.2. Враховуючи доводи касаційних скарг, межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи, викладені у касаційних скаргах, не отримали свого підтвердження під час касаційного провадження, у зв`язку із чим підстави для задоволення касаційного скарг (повного або часткового), зміни чи скасування судових рішень попередніх інстанцій - відсутні.

15. Судові витрати

15.1. Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційних скарг без задоволення, то судові витрати зі сплати судового збору за їх подання покладаються на скаржників.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" та касаційні скарги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 15 серпня 2022 року, постанову та додаткову постанову Західного апеляційного господарського суду від 18 лютого 2026 року у справі № 914/2587/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. Л. Власов

Суддя І. В. Булгакова

Суддя Т. М. Малашенкова