ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2026 Справа № 917/1563/25

Господарський суд Полтавської області у складі судді Мацко О.С., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Заступника керівника Решетилівської окружної прокуратури, 38400, Полтавська обл., м. Решетилівка, вул. Покровська, 22, в інтересах держави в особі органу, уповноваженого від імені держави здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Кобеляцької міської ради, 39200, Полтавська обл., Полтавський р-н, м. Кобеляки, вул. Касьяна, 29, ,

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут», 36022, м. Полтава, вул. Панянки, 65Б, ,

2. Комунального підприємства «Водоканал Плюс» Кобеляцької міської ради, 39200, Полтавська обл., Полтавський р-н, м. Кобеляки, вул. Покровська, 43А, ,

про визнання недійсними додаткових угод та стягнення грошових коштів

Секретар судового засідання: Токар А.В.

Представники сторін: згідно протоколу судового засідання

Суть спору:

Розглядається позовна заява Заступника керівника Решетилівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Кобеляцької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» та Комунального підприємства «Водоканал Плюс» Кобеляцької міської ради про визнання недійсними додаткових угод: № 1 від 01.09.2021 р., № 2 від 09.11.2021 р., № 3 від 24.11.2021 р., № 3/1 від 01.12.2021 р., № 4 від 02.12.2021 р. та № 6 від 03.12.2021 р. до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 16/03 від 16.03.2021 р. та стягнення 453 909,22 грн надмірно сплачених коштів згідно з вказаним Договором.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 11.08.2025 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 16.09.2025 р. було зупинено провадження у справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24 та оприлюднення повного тексту постанови.

15.01.2026 року судом було поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання на 17.02.2026 р.

У зв`язку з перебуванням судді Мацко О.С. на лікарняному, засідання суду в цей день не відбулося.

Ухвалою від 24.02.2026 р. було призначено підготовче судове засідання у справі на 10.03.2026 р.

10.03.2026 р. суд закрив підготовче провадження у даній справі та призначив справу до розгляду по суті на 02.04.2026 р.

У судовому засіданні 02.04.2026 р. розглянуто справу по суті та призначено дату та час проголошення вступної та резолютивної частин рішення на 09.04.2026 р. на 09:05.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Водночас, суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Під час розгляду справи по суті суд дослідив усі письмові докази, що містяться в матеріалах справи. 09.04.2026 р. судом проголошено скорочене рішення у даній справі, повідомлено порядок та строк його оскарження та час складання повного тексту рішення.

Аргументи учасників справи:

У позовній заяві прокурор зазначає, що Комунальним підприємством «Водоканал Плюс» Кобеляцької міської ради було проведено відкриті торги щодо закупівлі товару за кодом ДК 021:2015:09310000-5: Електрична енергія в обсязі 990 000 кВт/год з очікуваною вартістю 3 593 700,00 грн. За результатами проведення відкритих торгів переможцем визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут», з яким укладено Договір № 16/03 від 16.03.2021 р. про постачання електричної енергії споживачу. Предметом даного договору є товар за кодом ДК 021:2015:09310000-5 Електрична енергія в обсязі 990 000 кВт/год. Згідно з Комерційною пропозицією до вказаного Договору ціна електричної енергії 2,83 грн без урахування ПДВ та 3,396 грн з ПДВ за 1 кВт/год.

Прокурор зазначає, що в подальшому між сторонами в порушення вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» було укладено ряд додаткових угод, в результаті чого ціна товару фактично збільшилась на більше, ніж 10 % від початкової ціни одиниці товару.

На думку прокурора, жодного належного обґрунтування та документального підтвердження факту підвищення (коливання) ціни за період дії договору ТОВ «Полтаваенергозбут» не надало, а встановлене законом обмеження у 10 % від початкової ціни одиниці товару має застосовуватись як максимальний ліміт щодо зміни ціни, а тому укладання додаткових угод № 1 від 01.09.2021 р., № 2 від 09.11.2021 р., № 3 від 24.11.2021 р., № 3/1 від 01.12.2021 р., № 4 від 02.12.2021 р. та № 6 від 03.12.2021 р. до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 16/03 від 16.03.2021 р., якими збільшено ціну електричної енергії, є безпідставним та з урахуванням вимог чинного законодавства вказані додаткові угоди підлягають визнанню недійсними.

Разом з тим, прокурор зазначив, що, оскільки додаткові угоди підлягають визнанню недійсними, то розрахунок за поставлену електричну енергію повинен здійснюватися за ціною, вказаною в Договорі № 16/03 від 16.03.2021 р., а саме за 3,396 грн з ПДВ за 1 кВт/год, відповідно, грошові кошти у розмірі 453 909,22 грн (переплата) підлягають стягненню з ТОВ «Полтаваенергозбут» до бюджету Кобеляцької міської ради.

Відповідач-1 у відзиві від 26.08.2025 р. (вх. № 11010 від 26.08.2025 р.) заперечував проти позовних вимог Керівника Полтавської окружної прокуратури у справі, стверджуючи про те, що у якості обґрунтування коливання ціни на електричну енергію ТОВ «Полтаваенергозбут» використано дані, розміщені на офіційному веб-сайті АТ «Оператор Ринку» за посиланням https://www.oree.ua, які є публічно доступними, з яких вбачається зростання середньозваженої ціни закупівлі електричної енергії на ринку «на добу наперед» (ОЕС) та у довідках Полтавської Торгово-Промислової палати України до додаткових угод, в яких чітко вказана ціна на відповідні декади кожного місяця, у яких було укладено додаткові угоди, зміна середньоринкової ціни у процентному співвідношенні.

З посиланням на вищевикладене відповідач-1 зазначав, що додаткові угоди № 1 від 01.09.2021 р., № 2 від 09.11.2021 р., № 3 від 24.11.2021 р., № 3/1 від 01.12.2021 р., № 4 від 02.12.2021 р. та № 6 від 03.12.2021 р. до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 16/03 від 16.03.2021 р. укладені між Комунальним підприємством «Водоканал Плюс» Кобеляцької міської ради та ТОВ «Полтаваенергозбут» із дотриманням чинного законодавства в частині внесення змін до договору про закупівлю та в сумі підвищення менше 10% від вартості за кожною наступною угодою.

Крім того, у вказаному відзиві, а також заяві від 26.08.2025 р. (вх. № 11012 від 26.08.2025 р.) відповідач-1, посилаючись, зокрема, на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.12.2022 р. у справі № 990/102/22, стверджував про пропуск прокурором строків позовної давності щодо вимог про визнання недійсними додаткових угод № 1 від 01.09.2021 р., № 2 від 09.11.2021 р., № 3 від 24.11.2021 р., № 3/1 від 01.12.2021 р., № 4 від 02.12.2021 р. та № 6 від 03.12.2021 р. до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 16/03 від 16.03.2021 р.

У відповіді на відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут», направленій до суду 19.08.2024 р. (вх. № 11138), прокурор стверджував, що додаткові угоди № 1 від 01.09.2021 р., № 2 від 09.11.2021 р., № 3 від 24.11.2021 р., № 3/1 від 01.12.2021 р., № 4 від 02.12.2021 р. та № 6 від 03.12.2021 р. до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 16/03 від 16.03.2021 р. укладені з порушенням вимог Закону України «Про публічні закупівлі», в цілому вказують на каскадне підняття постачальником ціни, що свідчить про порушення принципів максимальної економії, ефективності та пропорційності, що передбачені ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про публічні закупівлі», та підлягають визнанню недійсними.

Також прокурор зазначив про відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності.

03.09.2025 року до суду надійшли заперечення Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» від 03.09.2025 р. (вх. № 11327) на відповідь на відзив прокурора, у яких відповідачем-1 стверджував про безпідставність тверджень Заступника керівника Решетилівської окружної прокуратури та просив у задоволенні позову відмовити.

16.09.2025 року прокуратурою подано до суду заперечення від 16.09.2025 р. (вх. № 11891) на заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» про застосування строку позовної давності.

16.02.2026 року прокурор також подав до суду додаткові пояснення, у яких зазначив, що позовні вимоги у цій справі відповідають правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 р. у справі № 920/19/24 в аналогічних правовідносинах.

Інших заяв по суті спору до суду не надходило.

Виклад обставин справи, встановлених судом:

Частинами 1, 3 та 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» закріплено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Відповідно до ч. 3, 5 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (ч. 1 ст. 10 Закону).

Відповідно до ст. 89 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з бюджетів сільських, селищних, міських територіальних громад, зокрема, належать видатки на охорону здоров`я.

Предметом позову в даній справі є визнання недійсними додаткових угод: № 1 від 01.09.2021 р., № 2 від 09.11.2021 р., № 3 від 24.11.2021 р., № 3/1 від 01.12.2021 р., № 4 від 02.12.2021 р. та № 6 від 03.12.2021 р. до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 16/03 від 16.03.2021 р., укладеного між Комунальним підприємством «Водоканал Плюс» Кобеляцької міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут», та стягнення з відповідача-1 453 909,22 грн надмірно сплачених коштів згідно з вказаним договором.

Згідно зі Статутом Комунального підприємства «Водоканал Плюс» Кобеляцької міської ради останнє є суб`єктом господарювання, утвореним у формі комунального унітарного підприємства.

Засновником (власником) підприємства є Кобеляцька міська територіальна громада в особі Кобеляцької міської ради.

Майно підприємства є комунальною власністю Кобеляцької міської територіальної громади і закріплюється за підприємством на праві господарського відання.

З огляду на викладене, Заступником керівника Решетилівської окружної прокуратури у позовній заяві правильно зазначено орган, уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а саме Кобеляцьку міську раду.

При цьому прокуратурою вказано на те, що Кобеляцькою міською радою до теперішнього часу не вжито жодних заходів по зверненню до суду з вимогами про визнання недійсними додаткових угод: № 1 від 01.09.2021 р., № 2 від 09.11.2021 р., № 3 від 24.11.2021 р., № 3/1 від 01.12.2021 р., № 4 від 02.12.2021 р. та № 6 від 03.12.2021 р. до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 16/03 від 16.03.2021 р., укладеного між Комунальним підприємством «Водоканал Плюс» Кобеляцької міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут», та стягнення з відповідача-1 453 909,22 грн надмірно сплачених коштів згідно з вказаним договором.

Відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Заступником керівника Решетилівської окружної прокуратури попередньо повідомлено Кобеляцьку міську раду про звернення до суду з позовною заявою про визнання недійсними додаткових угод: № 1 від 01.09.2021 р., № 2 від 09.11.2021 р., № 3 від 24.11.2021 р., № 3/1 від 01.12.2021 р., № 4 від 02.12.2021 р. та № 6 від 03.12.2021 р. до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 16/03 від 16.03.2021 р. та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» 453 909,22 грн надмірно сплачених коштів згідно з вказаним договором (лист № 56/1-4339ВИХ-25 від 01.08.2025 р., Т. 1, а. с. 177-178).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року у справі № 1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

В кожному конкретному випадку прокурор чи його заступник самостійно визначає, з посиланням на законодавство, підстави подання позову, вказує в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Обґрунтовуючи позов, прокурор посилається на те, що невиконання встановлених законодавством норм при організації та проведенні тендерних процедур порушує інтереси держави в частині гарантування організації діяльності органів державної влади відповідно до вимог Конституції та законів України, забезпечення безумовного виконання нормативно-правових актів держави.

Враховуючи викладене, прокурором у позові належним чином обґрунтовано порушення зазначених інтересів держави та підстави представництва останніх у суді, з урахуванням чого судом позовну заяву прокурора прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

16.03.2021 року за результатами проведення процедури закупівлі UA-2021-02-05-002201-b між Комунальним підприємством «Водоканал Плюс» Кобеляцької міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» було укладено Договір про постачання електричної енергії споживачу № 16/03 (Т. 1, а. с. 103-110).

Відповідно до п. 2.1 вказаного договору Постачальник (ТОВ «Полтаваенергозбут») зобов`язувався продавати електричну енергію Споживачу (КП «Водоканал Плюс» Кобеляцької міської ради) для забезпечення потреб електроустановок Споживача (ДК 021/2015 код 09310000-5 Електрична енергія (електрична енергія)), а Споживач зобов`язувався оплачувати Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Очікуваний обсяг постачання електричної енергії на період: з 01 квітня 2021 року до 31 грудня 2021 року становить 990 000 кВт/год (п. 2.3 Договору).

Пунктом 5.1 Договору визначено, що ціна цього Договору становить 3 362 040,00 грн, у тому числі ПДВ 560 340,00 грн.

У Комерційній пропозиції до Договору про постачання вартість електричної енергії кВт/год становить 2,83 грн без урахування ПДВ та 3,396 грн з урахуванням ПДВ.

У подальшому сторони уклали додаткові угоди до вказаного Договору, якими збільшили ціну на електричну енергію, зокрема:

Додатковою угодою № 1 від 01.09.2021 р. (Т. 1, а. с. 115) збільшено з 01.08.2021 року ціну за 1 кВт/год електричної енергії з 2,830 до 3,11286 грн без ПДВ. Угоду укладено з посиланням на статтю 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та на підставі цінової довідки Полтавської торгово-промислової палати № 24.14-05/493 від 12.08.2021 р., в якій зазначені середньозважені ціни на електричну енергію на ринку «на добу наперед» (торгова зона ОЕС), а також відсоток зростання середньозважених цін у порівнянні цін за I декаду липня 2021 р. та І декаду серпня 2021 р. (Т. 1, а. с. 116).

Додатковою угодою № 2 від 09.11.2021 р. (Т. 1, а. с. 117) збільшено з 01.10.2021 року ціну за 1 кВт/год електричної енергії з 3,11286 до 3,42399 грн без ПДВ. Угоду укладено з посиланням на статтю 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та на підставі цінової довідки Полтавської торгово-промислової палати № 24.14-05/699 від 27.10.2021 р., в якій зазначені середньозважені ціни на електричну енергію на ринку «на добу наперед» (торгова зона ОЕС), а також відсоток зростання середньозважених цін у порівнянні цін за I декаду жовтня 2021 р. та ІІ декаду жовтня 2021 р. (Т. 1, а. с. 118).

Додатковими угодами № 3 від 24.11.2021 р. та № 3/1 від 01.12.2021 р. (Т. 1, а. с. 119, 121) збільшено з 01.11.2021 року ціну за 1 кВт/год електричної енергії з 3,42399 до 3,76605 грн без ПДВ. Угоди укладено з посиланням на статтю 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та на підставі цінової довідки Полтавської торгово-промислової палати № 24.14-05/774 від 17.11.2021 р., в якій зазначені середньозважені ціни на електричну енергію на ринку «на добу наперед» (торгова зона ОЕС), а також відсоток зростання середньозважених цін у порівнянні цін за I декаду жовтня 2021 р. та І декаду листопада 2021 р. (Т. 1, а. с. 120).

Додатковою угодою № 4 від 02.12.2021 р. (Т. 1, а. с. 122) збільшено з 01.11.2021 року ціну за 1 кВт/год електричної енергії з 3,76605 до 4,14228 грн без ПДВ.

Додатковою угодою № 6 від 03.12.2021 р. (Т. 1, а. с. 124) збільшено з 01.11.2021 року ціну за 1 кВт/год електричної енергії з 4,14228 до 4,55610 грн без ПДВ.

На виконання умов Договору № 16/03 від 16.03.2021 р. ТОВ «Полтаваенергозбут» поставило Комунальному підприємству «Водоканал Плюс» Кобеляцької міської ради в період з квітня 2021 року по січень 2022 року електричну енергію загальним обсягом 667 390 кВт/год на загальну суму 2 720 365,65 грн, що підтверджується відповідними актами купівлі-продажу електричної енергії, підписаними сторонами а саме:

- акт купівлі-продажу електричної енергії за квітень 2021 року (Т. 1, а. с. 128); поставлений обсяг електричної енергії 65 847 кВт/год на суму 223 616,41 грн (з ПДВ);

- акт купівлі-продажу електричної енергії за травень 2021 року (Т. 1, а. с. 130); поставлений обсяг електричної енергії 63 260 кВт/год на суму 214 830,96 грн (з ПДВ);

- акт купівлі-продажу електричної енергії за червень 2021 року (Т. 1, а. с. 132); поставлений обсяг електричної енергії 72 664 кВт/год на суму 246 766,94 грн (з ПДВ);

- акт купівлі-продажу електричної енергії за липень 2021 року (Т. 1, а. с. 134); поставлений обсяг електричної енергії 78 384 кВт/год на суму 266 192,06 грн (з ПДВ);

- акт купівлі-продажу електричної енергії за серпень 2021 року (Т. 1, а. с. 136); поставлений обсяг електричної енергії 77 269 кВт/год на суму 288 633,10 грн (з ПДВ);

- акт купівлі-продажу електричної енергії за вересень 2021 року (Т. 1, а. с. 138); поставлений обсяг електричної енергії 69 764 кВт/год на суму 260 598,68 грн (з ПДВ);

- акт купівлі-продажу електричної енергії за жовтень 2021 року (Т. 1, а. с. 139); поставлений обсяг електричної енергії 68 853 кВт/год на суму 235 751,98 грн (з ПДВ);

- акт купівлі-продажу електричної енергії за листопад 2021 року (Т. 1, а. с. 140); поставлений обсяг електричної енергії 68 861 кВт/год на суму 376 485,12 грн (з ПДВ);

- акт купівлі-продажу електричної енергії за грудень 2021 року (Т. 1, а. с. 143); поставлений обсяг електричної енергії 60 528 кВт/год на суму 336 555,07 грн (з ПДВ);

- акт купівлі-продажу електричної енергії за січень 2022 року (Т. 1, а. с. 145); поставлений обсяг електричної енергії 41 960 кВт/год на суму 229 414,06 грн (з ПДВ).

Відповідно до платіжних доручень № 97 від 31.05.2021 р., № 111 від 15.06.2021 р., № 141 від 28.07.2021 р., № 160 від 27.08.2021 р., № 178 від 20.09.2021 р., № 201 від 28.10.2021 р., № 243 від 28.12.2021 р., № 251 від 03.02.2022 р. та № 256 від 03.03.2022 р., а також платіжної інструкції № UAAA007273 від 14.01.2022 р. (Т. 1, а. с. 146-155) Комунальне підприємство «Водоканал Плюс» Кобеляцької міської ради перерахувало ТОВ «Полтаваенергозбут» кошти за електричну енергію на суму 2 720 365,65 грн.

Прокурор стверджує, що додаткові угоди № 1 від 01.09.2021 р., № 2 від 09.11.2021 р., № 3 від 24.11.2021 р., № 3/1 від 01.12.2021 р., № 4 від 02.12.2021 р. та № 6 від 03.12.2021 р. до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 16/03 від 16.03.2021 р. було укладено з порушенням п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», з огляду на що звернувся до суду з даним позовом про визнання недійсними вказаних додаткових угод та стягнення з ТОВ «Полтаваенергозбут» до місцевого бюджету Кобеляцької міської ради надмірно сплачених грошових коштів в сумі 453 909,22 грн.

Перелік доказів, якими прокурор обґрунтовує наявність обставин, що є предметом доказування у даній справі: Договір про постачання електричної енергії споживачу № 16/03 від 16.03.2021 р., додаткові угоди № 1 від 01.09.2021 р., № 2 від 09.11.2021 р., № 3 від 24.11.2021 р., № 3/1 від 01.12.2021 р., № 4 від 02.12.2021 р. та № 6 від 03.12.2021 р. до вказаного договору, цінові довідки Полтавської торгово-промислової палати № 24.14-05/493 від 12.08.2021 р., № 24.14-05/699 від 27.10.2021 р. та № 24.14-05/774 від 17.11.2021 р., акти купівлі-продажу електричної енергії за квітень 2021 року по січень 2022 року, платіжні доручення № 97 від 31.05.2021 р., № 111 від 15.06.2021 р., № 141 від 28.07.2021 р., № 160 від 27.08.2021 р., № 178 від 20.09.2021 р., № 201 від 28.10.2021 р., № 243 від 28.12.2021 р., № 251 від 03.02.2022 р. та № 256 від 03.03.2022 р., платіжна інструкція № UAAA007273 від 14.01.2022 р. та ін.

Оцінка аргументів учасників справи з посиланням на норми права, якими керувався суд:

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про договір поставки.

Ст. 714 ЦК України встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначено Законом України «Про публічні закупівлі» № 922-VIII.

За змістом статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі», договір про закупівлю - господарський договір., що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі / спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

Ч. 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (у редакції Закону № 114-ІХ, чинній до 26.06.2021 р.) істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку в разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

Законом № 1530-ІХ внесено зміни до Закону № 922-VIII та викладено пункт 2 частини п`ятої статті 41 цього Закону в такій редакції (чинній на момент укладення додаткових угод № 1 від 01.09.2021 р., № 2 від 09.11.2021 р., № 3 від 24.11.2021 р., № 3/1 від 01.12.2021 р., № 4 від 02.12.2021 р. та № 6 від 03.12.2021 р. до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 16/03 від 16.03.2021 р.): «Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю / внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії».

У постанові від 21.11.2025 р. у справі № 920/19/24 Великою Палатою Верховного Суду роз`яснено, що внесеними Законом № 1530-IX змінами у першому реченні пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII слова «підписання договору про закупівлю» замінені словами «підписання договору про закупівлю / внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару», а друге речення після слів «дизельного пального» доповнено словом «природного». Ці зміни полягали, зокрема, у корегуванні обмеження щодо мінімального 90-денного строку змін до ціни за одиницю товару після підписання договору про закупівлю. Водночас порогове значення у 10 % залишилося незмінним і застосовується й надалі.

Так, на відміну від норм пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII у редакції Закону № 114-ІХ, який урегульовував можливість збільшення ціни за одиницю товару не частіше ніж один раз на 90 днів лише з моменту підписання договору про закупівлю, положеннями цього пункту в редакції Закону № 1530-IX визначено, що строк зміни умов договору може відраховуватись як з моменту підписання договору, так і з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Тобто редакцією цієї норми законодавець передбачив лише можливість внесення зміни до ціни договору неодноразово: вперше - один раз у перші 90 днів з дня підписання договору; другий і подальші рази - один раз на 90 днів, які починаються з моменту останньої зміни ціни.

Іншими словами, зміни та доповнення до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, внесені Законом № 1530-IX, стосуються лише встановлення альтернативного варіанта визначення моменту початку обчислення строку для зміни ціни за одиницю товару - 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю або 90 днів з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару.

Проте пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII як у редакції, викладеній Законом №114-ІХ, так і в редакції, викладеній Законом № 1530-ХІ, однаково передбачено, що такі обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовуються у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

При цьому згідно з положеннями пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII зміна ціни в договорі закупівлі допускається лише за умови, що збільшення ціни буде пропорційним збільшенню ціни цього товару на ринку в разі коливання його ціни на ринку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 р. у справі № 920/19/24 також встановила, що як коливання ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього.

Водночас, на підтвердження факту коливання ціни на товар., у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, - як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.

Законом № 922-VIII не передбачено форму / вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим.

Під час визначення щодо доказів на підтвердження коливання ціни товару на ринку слід виходити як з аналізу норм чинного законодавства щодо повноважень та функцій суб`єктів надання такої інформації (наприклад, до цих суб`єктів можна віднести, Державну службу статистики України, на яку постановою КМУ від 10 вересня 2014 року № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; державне підприємство «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків», яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові / товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; ТПП України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації, тощо), так і положень щодо доказів, які закріплені у главі 5 розділу І ГПК України.

Таким чином, з-поміж іншого, довідки, експертні висновки ТПП України, тощо можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Втім судам у порядку статті 86 ГПК України слід їх досліджувати та оцінювати за критеріями належності, допустимості, достовірності, вірогідності з точку зору саме факту коливання ціни на товар (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2023 року у справі № 926/3244/22).

Станом на момент підписання Договору про постачання електричної енергії споживачу № 16/03 від 16.03.2021 р. сторони погодили всі істотні умови предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за договором відповідно до вимог Цивільного кодексу України та Закону України «Про публічні закупівлі».

Як встановлено судом, згідно з Комерційною пропозицією до вказаного договору вартість електричної енергії кВт/год становить 2,83 грн без урахування ПДВ та 3,396 грн з урахуванням ПДВ.

Необхідність укладення додаткових угод до договору Товариством з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» обґрунтовувалась збільшенням ціни товару (електричної енергії).

На підтвердження підстав для укладення додаткових угод № 1 від 01.09.2021 р., № 2 від 09.11.2021 р., № 3 від 24.11.2021 р. та № 3/1 від 01.12.2021 р. до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 16/03 від 16.03.2021 р. та збільшення ціни за одиницю товару відповідач посилався на цінові довідки Полтавської торгово-промислової палати, в яких вказано інформацію про рівень цін по постачанню електричної енергії станом на визначені декади.

Судом береться до уваги, що коливання ціни товару на ринку передбачає динаміку ціни товару у бік збільшення за період з моменту укладення договору та до моменту виникнення необхідності у внесенні відповідних змін, зумовлених таким коливанням. Тобто, повинно бути доведено наявність коливання ціни у бік підвищення на ринку за період з дати укладення основного договору до дати укладення додаткових угод.

Суд вважає, що довідки Полтавської ТПП не можуть бути достатньою підставою для збільшення ціни, оскільки не містять відомостей щодо динаміки ціни на предмет закупівлі, а також не містять аналізу зміни вартості електричної енергії на конкретну дату укладання додаткових угод у порівнянні з попередніми періодами від дати укладання основного договору чи від дати укладання попередньої додаткової угоди, у зв`язку з чим не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов договору на підставі п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», відповідно вказана інформація не може підтверджувати коливання ціни на електричну енергію.

Аналогічних висновків щодо неправомірності використання для змін істотних умов договору закупівлі довідок із відсутністю відомостей щодо динаміки ціни на предмет закупівлі, відсутністю аналізу вартості товару на конкретну дату у порівнянні з попередніми періодами дати укладання договору дійшов Верховний Суд у постановах від 15.06.2022 р. у справі № 924/674/21, від 22.06.2022 р. у справі № 917/1062/21 та від 21.11.2025 р. у справі № 920/19/24.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, додаткові угоди № 4 від 02.12.2021 р. та № 6 від 03.12.2021 р. до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 16/03 від 16.03.2021 р. були укладені без будь-яких документальних підтверджень.

Крім того, при зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну, постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 11.05.2023 р. у справі № 910/17520/21 та від 21.11.2025 р. у справі № 920/19/24.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ч. 1 ст. 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно з ч. 2, ч. 3 ст. 632 ЦК України, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Закон України «Про публічні закупівлі» встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених частиною 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», зокрема, за пунктом 2 частини 5 наведеної норми збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

Абзацом 2 частини 3 статті 6 ЦК України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

У п. 90 постанови Великої Палати Верховного суду від 24.01.2024 року у справі № 922/2321/22 викладено правову позицію, що у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

Також Великою Палатою Верховного суду у постанові від 21.11.2025 р. у справі № 920/19/24 зроблено висновок про те, що норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII визначають правила внесення змін до договору про закупівлю без проведення нової процедури закупівлі, зокрема, надаючи можливість внесення цих змін у разі збільшення ціни товару, однак за умови, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору не повинне перевищувати нормативно визначеного граничного (порогового) відсоткового значення суми, визначеної в договорі про закупівлю, а не застосовуватися щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Такі послідовні зміни не повинні спрямовуватися на ухиляння від виконання положень цієї норми Закону № 922-VIII.

Інший підхід до розуміння положень пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, який передбачає щоразу з кожним внесення змін можливість збільшення ціни договору до 10 %, тобто можливість необмеженого збільшення ціни (понад 10 % ціни договору закупівлі) при незмінному загальному розмірі суми закупівлі, може призвести до нівелювання мети законодавчого регулювання процедур закупівлі, адже відкриває шлях до маніпулювання учасниками загальною вартістю пропозицій, внаслідок чого відкривається можливість під час процедури усунути конкурентів, запропонувавши найнижчу ціну, та після укладення договору підвищити ціну до рівня економічно обґрунтованої.

Укладення додаткових угод до договору про закупівлю щодо зміни ціни на товар із урахуванням подібного підходу спотворюватиме результати торгів та зводитиме нанівець економію, яку було отримано під час підписання договору, та, як наслідок, робитиме результат закупівлі невизначеним й зумовлюватиме неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 5 Закону № 922-VIII.

Окрім того, збільшення ціни може призвести до того, що кількість товарів настільки зменшиться, що виконання договору закупівлі в такому обсязі не відповідатиме господарській меті укладення замовником договору закупівлі.

До того ж застосування підходу, який передбачає можливість збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10 % пропорційно збільшенню ціни товару на ринку, у разі коливання ціни цього товару, спотворюватиме принцип добросовісної конкуренції серед учасників.

З урахуванням наведеного вище аналізу нормативного припису пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, беручи до уваги усталену та послідовну судову практику, Велика Палата Верховного Суду вважає, що зміна тлумачення зазначеної норми та запровадження протилежного підходу щодо можливості неодноразового збільшення ціни товару на 10 % при кожному внесенні змін до договору про закупівлю більше нагадує власне зміну цієї норми та, як наслідок, порушуватиме принцип правової визначеності.

Проте з аналізу додаткових угод слідує, що ціна товару за укладеним між сторонами Договором № 16/03 від 16.03.2021 р. у відсотковому значенні збільшилась на більше, ніж 60 %.

За таких обставин, збільшення ціни на електричну енергію у додаткових угодах № 1 від 01.09.2021 р., № 2 від 09.11.2021 р., № 3 від 24.11.2021 р., № 3/1 від 01.12.2021 р., № 4 від 02.12.2021 р. та № 6 від 03.12.2021 р. по відношенню до погодженої у Договорі про постачання електричної енергії споживачу № 16/03 від 16.03.2021 р. ціни здійснено з порушенням ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», зокрема п. 2 ч. 5 ст. 41 цього Закону, яким встановлена не лише вимога пропорційного збільшення ціни за одиницю товару по відношенню до збільшення ціни товару на ринку, а й 10-відсоткове обмеження такого збільшення.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про публічні закупівлі», закупівлі здійснюються за такими принципами: 1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі / спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням.

У постанові Верховного Суду від 12.09.2019 року у справі № 915/1868/18 наголошено, що можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст. 5 Закону України «Про публічні закупівлі».

За встановлених судом обставин та наведених вище правових висновків, суд вважає, що додаткові угоди № 1 від 01.09.2021 р., № 2 від 09.11.2021 р., № 3 від 24.11.2021 р., № 3/1 від 01.12.2021 р., № 4 від 02.12.2021 р. та № 6 від 03.12.2021 р. до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 16/03 від 16.03.2021 р., укладеного між Комунальним підприємством «Водоканал Плюс» Кобеляцької міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут», суперечать наведеним вище нормам ЦК України та Закону України «Про публічні закупівлі», а тому позовні вимоги Заступника керівника Решетилівської окружної прокуратури про визнання їх недійсними є обґрунтованими.

Прокурором також заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача 453 909,22 грн суму надміру сплачених постачальнику коштів, з урахуванням недійсності додаткових угод.

Вирішуючи позов у цій частині вимог, суд приймає до уваги, що згідно з приписами ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Судом встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» було поставлено Комунальному підприємству «Водоканал Плюс» Кобеляцької міської ради електричну енергію загальним обсягом 667 390 кВт/год на загальну суму 2 720 365,65 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи актами купівлі-продажу електричної енергії. Зазначена в актах вартість електричної енергії була сплачена Комунальним підприємством «Водоканал Плюс» Кобеляцької міської ради.

Відповідно до умов укладеного договору позивач повинен був сплатити за поставлену електричну енергію загальним обсягом 990 000 кВт/год кошти в розмірі 3 362 040,00 грн (990 000 кВт/год х 3,396 грн).

Оскільки оспорювані додаткові угоди є недійсними та не породжують правових наслідків, правовідносини між сторонами мали регулюватись договором № 16/03 від 16.03.2021 р. Внаслідок виконання позивачем своїх зобов`язань фінансового характеру за оспорюваними угодами відповідачем-1 було безпідставно отримано грошові кошти на загальну суму 453 909,22 грн, які останній зобов`язаний повернути до бюджету Кобеляцької міської ради в силу приписів статей 216, 1212 ЦК України, оскільки підстава їх набуття відпала.

У відзиві від 26.08.2025 р. (вх. № 11010 від 26.08.2025 р.) та заяві від 26.08.2025 р. (вх. № 11012 від 26.08.2025 р.) відповідач-1 стверджував про пропуск прокурором строків позовної давності щодо вимог про визнання недійсними додаткових угод № 1 від 01.09.2021 р., № 2 від 09.11.2021 р., № 3 від 24.11.2021 р., № 3/1 від 01.12.2021 р., № 4 від 02.12.2021 р. та № 6 від 03.12.2021 р. до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 16/03 від 16.03.2021 р.

Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 р. у справі № 369/6892/15-ц, виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Як з`ясовано вище, судом встановлено обґрунтованість позовних вимог Заступника керівника Решетилівської окружної прокуратури в частині визнання недійсними додаткових угод № 1 від 01.09.2021 р., № 2 від 09.11.2021 р., № 3 від 24.11.2021 р., № 3/1 від 01.12.2021 р., № 4 від 02.12.2021 р. та № 6 від 03.12.2021 р. до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 16/03 від 16.03.2021 р. та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» 453 909,22 грн надмірно сплачених коштів згідно з вказаним договором.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 р. «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на усій території України карантин.

В подальшому дія карантину продовжувалась Постановами Кабінету Міністрів України № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020 та № 956 від 13.10.2020 р.

09.12.2020 року Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову № 1236, якою установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 30 червня 2023 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30.03.2020 р. було доповнено Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 12 такого змісту:

«Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.».

Зазначений Закон набрав чинності 02.04.2020 р.

Також указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05:30 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався, і діє на даний час.

Згідно з п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Зазначена норма щодо зупинення позовної давності діяла до набрання чинності Законом України № 4434-IX від 14.05.2025 р. «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», а саме до 04.09.2025 р.

Частиною 3 статті 263 ЦК України встановлено, що від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Відтак, оскільки перебіг визначеного статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності щодо вимог про визнання недійсними додаткових угод № 1 від 01.09.2021 р., № 2 від 09.11.2021 р., № 3 від 24.11.2021 р., № 3/1 від 01.12.2021 р., № 4 від 02.12.2021 р. та № 6 від 03.12.2021 р. до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 16/03 від 16.03.2021 р. не розпочався до моменту встановлення карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, то його розрахунок має здійснюватись починаючи з 04.09.2025 р., а тому позов у даній справі є таким, що поданий в межах строку позовної давності.

Посилання відповідача-1 на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.12.2022 р. у справі № 990/102/22, щодо необхідності дотримання строків на звернення до суду під час воєнного стану судом не приймаються, оскільки дані роз`яснення стосуються строків для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, передбачених частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, а не позовної давності, встановленої статтею 257 ЦК України.

Положеннями статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 р. у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 р. у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 р. у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 р. у справі № 917/2101/17 та аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 р. у справі № 129/1033/13-ц.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні від 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Відповідно до частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Заступника керівника Решетилівської окружної прокуратури про визнання недійсними додаткових угод додаткових угод № 1 від 01.09.2021 р., № 2 від 09.11.2021 р., № 3 від 24.11.2021 р., № 3/1 від 01.12.2021 р., № 4 від 02.12.2021 р. та № 6 від 03.12.2021 р. до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 16/03 від 16.03.2021 р. та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» в дохід місцевого бюджету 453 909,22 грн надмірно сплачених коштів згідно з вказаним договором.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У постанові від 10.12.2019 р. у справі № 922/902/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду також дійшов висновку про необхідність розподілу судових витрат у випадку задоволення позовних вимог майнового характеру до кількох відповідачів, між ними порівну.

Також у разі коли позов немайнового характеру задоволено повністю стосовно двох і більше відповідачів або якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати також розподіляються між відповідачами порівну.

З огляду на викладене, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» в розмірі половини судового збору за звернення до суду з вимогами про визнання недійними додаткових угод до Договору № 16/03 від 16.03.2021 р. та судового збору за звернення до суду з вимогою про стягнення надлишково сплачених коштів за вказаним договором, а саме 7 570,00 грн (9 084,00 грн + 6 808,64 грн), а на Комунальне підприємство «Водоканал Плюс» Кобеляцької міської ради в розмірі іншої половини судового збору за звернення до суду з вимогами про визнання недійними додаткових угод до Договору № 16/03 від 16.03.2021 р., а саме 9 084,00 грн.

Керуючись ст.ст.129,233-234,238-240 ГПК України, суд.-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 01.09.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 16/03 від 16.03.2021, укладеного між Комунальним підприємством «Водоканал Плюс» Кобеляцької міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут».

3. Визнати недійсною додаткову угоду № 2 від 09.11.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 16/03 від 16.03.2021, укладеного між Комунальним підприємством «Водоканал Плюс» Кобеляцької міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут».

4. Визнати недійсною додаткову угоду № 3 від 24.11.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 16/03 від 16.03.2021, укладеного між Комунальним підприємством «Водоканал Плюс» Кобеляцької міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут».

5. Визнати недійсною додаткову угоду № 3/1 від 01.12.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 16/03 від 16.03.2021, укладеного між Комунальним підприємством «Водоканал Плюс» Кобеляцької міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут».

6. Визнати недійсною додаткову угоду № 4 від 02.12.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 16/03 від 16.03.2021, укладеного між Комунальним підприємством «Водоканал Плюс» Кобеляцької міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут».

7. Визнати недійсною додаткову угоду № 6 від 03.12.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 16/03 від 16.03.2021, укладеного між Комунальним підприємством «Водоканал Плюс» Кобеляцької міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут».

8. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» (36022, м. Полтава, вул. Панянки, 65Б, ) на користь Кобеляцької міської ради (39200, Полтавська обл., Полтавський р-н, м. Кобеляки, вул. Касьяна, 29, ) грошові кошти в сумі 453 909,22 грн.

9. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» (36022, м. Полтава, вул. Панянки, 65Б, ) на користь Офісу Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, , р/р UA0000164, ДКСУ м. Київ 820172) 15 892,64 грн судового збору.

10. Стягнути з Комунального підприємства «Водоканал Плюс» Кобеляцької міської ради (39200, Полтавська обл., Полтавський р-н, м. Кобеляки, вул. Покровська, 43А, ) на користь Офісу Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, , р/р UA0000164, ДКСУ м. Київ 820172) 9 084,00 грн судового збору.

11. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку і строки, встановлені ст.ст.256,257 ГПК України.

Повне рішення складено 20.04.2026 р.

Суддя О.С. Мацко