ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

21.04.2026 Справа № 908/2921/24

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової С.С., розглянувши заяву Запорізької міської ради про забезпечення позову у справі

за позовом: Запорізької міської ради (пр. Соборний, буд. 206, м. Запоріжжя, 69105, ідентифікаційний код юридичної особи 04053915)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ФЕРРО-ЛЮКС, ЛТД (вул. Каліброва, буд. 1, м. Запоріжжя, 69008, ідентифікаційний код юридичної особи 31888378)

про стягнення 608 590 грн 43 коп.

УСТАНОВИВ:

Запорізька міська рада звернулася до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю ФЕРРО-ЛЮКС, ЛТД заборгованість за договором оренди землі № 99 від 25.05.2010 за період з 01.01.2018 по 31.12.2021 та з 01.11.2023 по 16.10.2024 в розмірі 608 590 грн 43 коп.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2024 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/2921/24 та визначено до розгляду судді Дроздовій С.С.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 11.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2921/24, присвоєно справі номер провадження 27/223/24. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Ухвалою суду від 19.11.2024 визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочато розгляд справи зі стадії відкриття провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 17.02.2025 зупинено провадження у справі № 908/2921/24 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 280/136/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Ферро-Люкс ЛТД до Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень, визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень, що розглядається Запорізьким окружним адміністративним судом.

Позивачем сформована в підсистемі Електронний суд ЄСІТС 17.04.2026 (зареєстровано 20.04.2026 за вх. № 8627/08-08/26) заява про забезпечення позову.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 20.04.2026, заяву про забезпечення позову передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Позивач просить суд забезпечити позов, шляхом накладення арешту в межах суми позовних вимог в розмірі 608 590 грн 43 коп. на нерухоме майно, яке на праві власності належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ФЕРРО-ЛЮКС, ЛТД», яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Каліброва, буд. 1: будівлю, станцію технічного обслуговування автомобілів.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову заявник вказує, що загальний розмір заборгованості з орендної плати ТОВ «ФЕРРО-ЛЮКС, ЛТД» за Договором оренди землі 09.06.2010 за № 99 за періоди з 01.01.2018 по 31.12.2021 та з 01.11.2023 по 16.10.2024 склала 608 590,43 грн. Запорізькою міською радою було направлено до відповідача претензію про сплату плати за землю № 01/02-11/2138 від 12.09.2024. На день подачі цього позову вимога відповідачем не виконана. Вказані обставини свідчать про те, що Відповідач може розпорядитись своїм майном, зокрема, відчужити його на користь інших осіб. Пред`явлення Запорізькою міською радою до суду позову про стягнення про стягнення заборгованості, без його забезпечення, дозволить відповідачу вчиняти дії, спрямовані на відчуження нерухомого майна, що в подальшому унеможливить або суттєво ускладнить виконання судових рішень. З огляду на всі зазначені обставини, накладення арешту на нерухоме майно, що належить відповідачу є необхідним, оскільки відповідач має заборгованість перед місцевим бюджетом територіальної громади міста Запоріжжя та в добровільному порядку, після направлення вимоги, не сплачує заборгованість. Відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта на земельній ділянці з кадастровим номером: :02:022:0112 розташований об`єкт нерухомого майна будівля, станцію технічного обслуговування автомобілів за адресою: м. Запоріжжя, вул. Каліброва, буд. 1. який на праві приватної власності належить Відповідачу (копія інформаційної довідки додається). Позивач вважає, що накладення арешту на будівлю, станцію технічного обслуговування автомобілів, в межах суми позовних вимог є достатнім та мінімально необхідним заходом, який гарантує виконання майбутнього судового рішення, не перешкоджаючи при цьому господарській діяльності відповідача в частині володіння іншим майном. Такий захід не позбавляє відповідача права користування майном, а лише обмежує право на його відчуження на період розгляду справи. Не накладення арешту на нерухоме майно відповідача може призвести до його відчуження, що у подальшому унеможливить виконання судового рішення, і у свою чергу, призведе до порушення принципу обов`язковості судових рішень, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод та пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України. Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ТОВ «ФЕРРО-ЛЮКС, ЛТД» зареєстроване 05.02.2002, має зареєстрований статутний капітал на рівні 335 000,00 грн, що майже у одну цілу сім десятих разів менше, ніж сума заявлених до відповідача позовних вимог. Відповідно до відомостей відкритого та загальнодоступного веб-ресурсу: «YouControl» (https://youcontrol.com.ua/contractor/?id=8511173#express universal-file), ТОВ «ФЕРРО-ЛЮКС, ЛТД» за 2024 рік отримало доходи на суму 451 000,00 грн, проте чистий прибуток складає лише 185 000 грн. Дохід у 2025 році склав 872 000,00 грн, чистий прибуток 156 000,00 грн. Позивач зазначив, що накладення арешту, в межах суми позовних вимог, на належне відповідачу вище перелічене нерухоме майно, буде співмірним заходом забезпечення позову про стягнення з нього коштів.

Відповідно до положень ст. 140 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, оцінивши викладені у ній обставини, обґрунтованість та адекватність заходів забезпечення позову щодо яких подана заява, суд дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову (ч. 2 ст. 137 ГПК України).

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

З положень Господарського процесуального кодексу України, які врегульовують питання забезпечення позову, слідує, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Оцінюючи обґрунтованість та адекватність заходу забезпечення позову щодо якого прокурором подана відповідна заява, суд дійшов висновку, що невжиття заходу забезпечення позову може унеможливити ефективний захист чи поновлення порушених (оспорюваних) прав та інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду.

Так, одним із завдань господарського судочинства у відповідності до вимог статті 2 ГПК України є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів юридичних осіб.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Складовою права на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції, є виконання рішення господарського суду.

Право на суд було б ілюзорним, якби судові рішення залишалися не виконуваними. Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Савіцький проти України (Заява № 38773/05) від 26.07.2012 Суд наголосив, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній із сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Горнсбі проти Греції також зазначено, що право на суд було б ілюзорним, якби правова система договірних держав допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалось б на шкоду одній з сторін.

Ефективність правосуддя залежить і від виконання судового рішення.

Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

При цьому, обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Можливість накладення арешту на майно в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.06.2022 у справі № 908/2382/21 дійшов висновку про необхідність відступити від висновків щодо застосування, зокрема, ст. 137 ГПК України про неможливість накладення арешту на (нерухоме) майно відповідача в порядку забезпечення позову про стягнення коштів, викладених у постановах Верховного Суду (від 10.10.2019 у справі № 904/1478/19, від 16.12.2019 у справі № 904/3459/19 та від 28.05.2021 у справі № 10/5026/290/2011(925/1502/20).

Крім того, подібні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що предметом позову у цій справі є матеріально-правова вимога Запорізької міської ради, яка звернулася з позовом до суду про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю ФЕРРО-ЛЮКС, ЛТД заборгованість за договором оренди землі № 99 від 25.05.2010 за період з 01.01.2018 по 31.12.2021 та з 01.11.2023 по 16.10.2024 в розмірі 608 590 грн 43 коп.

Тобто, між сторонами існує спір щодо не сплати відповідачем плати за землю (орендної плати) за фактичне користування земельною ділянкою загальною площею 0,6139 га, за кадастровим номером: :02:022:0112, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Каліброва, 1, власником якої є територіальна громада міста Запоріжжя, що підтверджується реєстраційною карткою земельної ділянки серії АБЗ № 063861 від 09.05.2010.

Отже, виконання в майбутньому судового рішення у даній справі, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у відповідачів присудженої до стягнення суми заборгованості.

У разі пред`явлення позову до боржника про стягнення грошових коштів, накладення арешту на грошові кошти та майно у межах ціни позову забезпечує у майбутньому виконання рішення суду.

Натомість, у разі незабезпечення такого позову, боржник має право у будь-який момент відчужити належні йому грошові кошти та майно.

Наявність такого необмеженого права боржника розпоряджатись своїм майном само по собі вже є доказом необхідності забезпечення майнового позову кредитора в межах ціни цього позову.

У постанові від 04.04.2023 у справі № 915/577/22 Верховний Суд зазначив:

Посилання скаржника на те, що матеріали справи не містять належних доказів, які б свідчили про намагання відповідача продати заставлене майно, знищити чи передати без згоди заставодержателя іншим особам, а також доказів, які б свідчили про нецільове використання відповідачем коштів, чи його намір взагалі не здійснювати погашення заборгованості за кредитним договором колегією суддів відхиляються, оскільки умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 зазначено:

Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

При цьому, обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Бездіяльність відповідача, яка виражається у невиконанні взятих на себе грошових зобов`язань, по суті є формою ухилення від виконання такого зобов`язання, яка свідчить про потенційну можливість ухилення останнього від виконання і судового рішення у разі задоволення позовних вимог позивача.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу/іншим особам здійснювати певні дії (постанова Верховного Суду від 22.07.2021 у справі № 910/4669/21).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за Товариством з обмеженою відповідальністю ФЕРРО-ЛЮКС, ЛТД зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна: будівля, станцію технічного обслуговування автомобілів, за адресою: м. Запоріжжя, вулиця Каліброва, будинок 1 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Накладення арешту на вказаний об`єкт в межах суми позовних вимог є мінімально необхідним заходом для забезпечення в майбутньому виконання судового рішення.

Не накладення арешту на нерухоме майно відповідача може призвести до передачі його в іпотеку пов`язаним юридичним особам, або взагалі його відчуження, що у подальшому унеможливить виконання судового рішення, і у свою чергу, призведе до порушення принципу обов`язковості судових рішень, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод та пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України.

Водночас, накладення арешту на грошові кошти відповідачів, за їх наявності, у такому розмірі здатне суттєво погіршити майновий стан останніх, у той час як накладення арешту на частину об`єктів нерухомого майна мінімально впливатиме на повсякденну роботу відповідачів, не ускладнюючи їх господарську діяльність.

Зазначений захід забезпечення позову не матиме наслідком припинення господарської діяльності відповідачів, використання об`єкту нерухомості, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачам майна чи зниження його вартості.

Таким чином, обраний вид забезпечення позову накладення арешту на майно, що належить відповідачу на праві власності, є співмірним із заявленими позовними вимогами про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю ФЕРРО-ЛЮКС, ЛТД заборгованість за договором оренди землі № 99 від 25.05.2010 за період з 01.01.2018 по 31.12.2021 та з 01.11.2023 по 16.10.2024 в розмірі 608 590 грн 43 коп

Дослідивши викладені заявником доводи та надані на підтвердження цих доводів докази, врахувавши наявність зв`язку між заявленим заходом забезпечення позову у виді накладення арешту на нерухоме майно відповідача і предметом спору, співмірність і адекватність цих заходів, суд дійшов до висновку про наявність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідачів в межах суми позову.

Суд вважає, що матеріалами справи підтверджено існування реальної загрози ефективному захисту порушених інтересів держави у випадку не застосування заходів забезпечення позову. Такі заходи є достатніми та співмірними у співвідношенні до заявлених позовних вимог.

Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Таким чином, необхідність вжиття заходів забезпечення позову зумовлена обґрунтованим припущенням, з врахуванням предмета спору, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог позивача, чим фактично буде нівельована функція судового рішення як механізму дійсного поновлення порушених прав та інтересів.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (надалі Суд) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі Горнсбі проти Греції, від 19 березня 1997 року).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

Суд зауважує, що для співмірності із заявленими позовними вимогами накладення арешту на майно здійснюється у межах ціни позову.

Запорізька міська рада позбавлена можливості використати фактично належні їй грошові кошти на користь мешканців міста, тим більш в умовах воєнного стану.

Таким чином, у даному випадку позовні вимоги спрямовані, перш за все, на задоволення потреб територіальної громади міста Запоріжжя.

Невжиття вказаних заходів забезпечення позову до вирішення справи по суті й набрання законної сили судовим рішенням може істотно ускладнити в разі задоволення позовних вимог поновлення порушених прав або інтересів, за захистом яких позивач звернувся до суду та вплинути на виконання цього рішення.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11.11.2020 № 490/6312/19 та від 21.12.2020 № 487/5726/19.

Приймаючи до уваги, що вказані заходи забезпечення позову застосовується виключно до закінчення розгляду справи, з урахуванням обмежених строків судового розгляду, суд доходить висновку, що вжиття саме таких заходів є обґрунтованим, адекватним позовним вимогам та жодним чином не призведе до порушення прав та законних інтересів відповідача, натомість забезпечить збереження балансу інтересів сторін, що узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності.

Суд також зазначає про відсутність необхідності вирішення питання щодо зустрічного забезпечення станом на день вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому процесуальним законом не встановлено обов`язку суду вимагати від особи, яка звертається із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (частина перша статті 141 ГПК України): відповідна вимога лише може висуватися судом з урахуванням обставин справи, але не визначається як неодмінна умова забезпечення позову. Аналогічна позиція викладена у Постанові КГС ВС від 19.02.2019 у справі № 911/1695/18.

За таких обставин, з метою забезпечення реального захисту порушених прав та інтересів позивача, заява про забезпечення позову підлягає задоволенню шляхом накладення арешту на нерухоме майно: будівлю, станцію технічного обслуговування автомобілів, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ФЕРРО-ЛЮКС ЛТД», що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Каліброва, буд. 1, в межах суми заявлених позовних вимог, а саме: 608 590 грн 43 коп.

Також, суд зауважує, що будь-які заходи забезпечення позову є тимчасовими та спрямовані на збереження існуючого становища, з метою зупинення вчинення під час розгляду справи дій, які матимуть відповідні юридичні наслідки, що можуть призвести до ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту та поновлення порушеного права в разі задоволення/часткового задоволення позову.

Відповідно до частин 7 та 9 статті 145 Господарського процесуального кодексу України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 144, 145, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву про забезпечення позову у справі № 908/2921/24 задовольнити.

З метою забезпечення позову, до набрання рішенням у справі № 908/2921/24 законної сили, накласти арешт в межах суми позову 608 590 (шістсот вісім тисяч п`ятсот дев`яносто) грн 43 коп. на нерухоме майно, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю ФЕРРО-ЛЮКС, ЛТД (вул. Каліброва, буд. 1, м. Запоріжжя, 69008, ідентифікаційний код юридичної особи 31888378), а саме: будівлю, станцію технічного обслуговування автомобілів, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Каліброва, буд. 1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101)

Стягувачем за даною ухвалою є: Запорізька міська рада (пр. Соборний, буд. 206, м. Запоріжжя, 69105, ідентифікаційний номер юридичної особи 04053915)

Боржником за даною ухвалою є: Товариство з обмеженою відповідальністю ФЕРРО-ЛЮКС, ЛТД (вул. Каліброва, буд. 1, м. Запоріжжя, 69008, ідентифікаційний код юридичної особи 31888378).

Оригінал даної ухвали з підписом судді та гербовою печаткою суду надіслати заявникові.

Дана ухвала відповідно до норм Закону України Про виконавче провадження є виконавчим документом, який набирає чинності з моменту його прийняття, тобто з 21.04.2026, і підлягає негайному виконанню незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження, та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років, тобто до 21.04.2029.

Відповідно до положень ст.ст. 140, 235, 255, 256 Господарського процесуального кодексу України ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її складення в порядку, встановленому ст. 257 цього Кодексу.

Ухвала складена та підписана 21.04.2026.

Суддя С.С. Дроздова