РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.04.2026Справа № 910/1430/26

За позовом Комунальне підприємство "Київський метрополітен" (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Кон" (м. Київ)

про стягнення 1 321 074,14 грн,

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Київський метрополітен" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Кон" про стягнення 1 321 074,14 грн, з яких: 1 302 875,73 грн заборгованості за Договором № 001-07 від 12.02.2007, 16 592,12 грн пені, 1 606,29 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 відкрито провадження у справі, її розгляд вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, встановлено сторонам процесуальні строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, заяв і клопотань.

Копія цієї ухвали була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, проте відповідний поштовий конверт було повернуто підприємством поштового зв`язку на адресу суду без вручення отримувачу у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 2 ст. 3 цього Закону визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 цього Закону).

Таким чином, відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою суду про відкриття провадження у даній справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Проте відповідач у встановлений строк відзиву на позовну заяву не подав; будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду від відповідача не надходило.

Частиною 9 ст. 165 ГПК України передбачено, що в разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи, проте правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. При цьому з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк (з урахуванням воєнного стану на території України), для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.02.2007 між позивачем (Сторона-1) та відповідачем (Сторона-2) укладено Договір № 001-07, у відповідності до умов якого позивач надає відповідачу право використання тунелів, станцій та споруд Комунального підприємства "Київський метрополітен" для прокладання, знаходження та функціонування оптоволоконного кабелю, згідно з проектно-конструкторською документацією (ПКД), яка погоджується відповідними структурними підрозділами позивача і є невід`ємною частиною Договору (пункт 1.1 Договору).

Підпунктом 1.1.1 пункту 1.1 Договору сторони дійшли згоди, що кабель Відповідача прокладається в усіх тунелях, станціях та спорудах Позивача, включаючи стволи шахт, прохідні вирубки, вентиляційні вузли, колектори та кабельні колектори похилого ходу, з урахуванням майбутнього розвитку тунелів та станцій Позивача, в порядку, встановленому даним Договором.

Підпунктом 1.4.1 пункту 1.4 Договору сторони дійшли згоди, що Відповідач встановлює в приміщеннях кросових зв`язку Позивача, що розміщені на станціях неглибокого залягання і наземної частини метрополітену, телекомунікаційні шафи згідно до ПКД під встановлення телекомунікаційного обладнання відповідача, про що сторонами складається двосторонній акт.

Так сторонами 22.02.2007, 09.01.2008, 10.02.2010, 06.10.2020 укладено додаткові угоди, якими вносились зміни до Договору.

Відповідно до підпункту 2.2.4 пункту 2.2 Договору відповідач зобов`язується, письмово повідомляти позивача про фактичне прокладання кабелю, встановлення телекомунікаційного обладнання в конкретному тунелі та/або станції та введення їх в експлуатацію. Про введення в експлуатацію кабелю та обладнання сторонами складається двосторонній акт.

08.01.2008 та 25.12.2008 між сторонами було підписано акти до Договору про введення кабелю в експлуатацію та встановлення телекомунікаційних шаф.

Згідно з пунктом 3.1 Договору, Сторона-2 зобов`язується щорічно сплачувати позивачу за надане право використання тунелів та станцій, інших споруд Комунального підприємства "Київський метрополітен" для прокладання, знаходження та функціонування оптоволоконного кабелю, довжиною згідно з ПКД, платежі, виходячи з тарифу 1 190, 40 грн, в тому числі ПДВ 198, 40 грн, за 1 км. кабелю на один рік (Додаток № 1), в порядку, визначеному даним Договором.

Відповідно до підпункту 3.1.1 пункту 3.1 Договору в редакції Додаткової угоди № 1 від 22.02.2007 до Договору, відповідач відповідно до умов цього Договору, і враховуючи умови розрахунків вказаних в пункті 3.1 Договору №55-ТС-05 від 20.05.2005 року, сплачує позивачу платежі, передбачені в пункті 3.1 за подальші роки користування правом: 1) щорічну оплату, розраховану виходячи з довжини кабелю, зазначеної в акті введення кабелю в експлуатацію (пункт 2.2.4), та тарифу, зазначеному в пункті 3.1 не пізніше 10 (десяти) банківських днів кожного року, наступного за розрахунковим; 2) датою початку розрахункового року вважається дата підписання акту введення кабелю в експлуатацію (пункт 2.2.4).

У відповідності до пунктів 3.2 та 3.3 Договору в редакції Додаткової угоди № 3 від 10.02.2010 Договору, враховуючи наявність вже прокладеного кабелю загальною довжиною 87 725 погонних метрів, відповідач зобов`язується здійснювати оплату позивачу за користування право використання тунелів, станцій та споруд Комунального підприємства "Київський метрополітен" для прокладання, знаходження та функціонування вже прокладеного кабелю, в розмірі 631 620, 00 грн у т.ч. ПДВ (20%) - 105 270, 00 грн в рік згідно протоколу погодження договірної ціни - Додаток № 1 до даної Додаткової угоди. Зазначена сума підлягає коригуванню на індекс споживчих цін (інфляції) (пункт 3.2 Договору). Протокол погодження договірної ціни є підставою для визначення вартості платежу за правом використання тунелів, станцій та споруд для прокладання, знаходження та функціонування кабелю.

Згідно пункту 3.4. Договору, Сторона-2 зобов`язується щорічно сплачувати Стороні-1 платіж за надане право використання станцій метрополітену для розміщення телекомунікаційних шаф відповідача, виходячи з тарифу 87,54 грн, в тому числі ПДВ 16, 26 грн, за одну шафу на один місяць (Додаток № 4;), в термін не пізніше 10 (десятого) банківського дня року наступного за розрахунковим, починаючи з дати підписання акту встановлення телекомунікаційного обладнання, вказаного в пункті 1.4.1.

Відповідно до пункту 3.5 Договору, днем здійснення платежу вважається день списання грошових коштів з рахунку відповідача.

Пунктом 4.1 Договору сторони узгодили, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність за завдані таким невиконанням або неналежним виконанням збитків відповідно до умов цього Договору та вимог чинного законодавства України.

В силу пункту 4.3 Договору, у випадку прострочення відповідачем строків платежів, зазначених у пункті 3.1., пункті 3.2, пункті 3.3., пункті 3.4., він сплачує на користь позивача пеню у розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України.

У відповідності до пункту 7.7. Договору (пункт 6.7 з врахування Додаткової угоди № 4 від 06.10.2020 до Договору), цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2042.

Звертаючи до суду з даним позовом, позивач зазначає, що відповідач не сплачував платежі за Договором у період з січня по грудень 2025 року, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість 1 302 875,73 грн.

Позивач звертався до відповідача із листом від 08.12.2025 № 867-НЗІ про необхідність проведення оплати за Договором за 2025 рік; до якого додано Акт (надання послуг) від 05.12.2025 № 6925 та рахунок на оплату від 05.12.2025 № 6925.

Натомість до теперішнього часу відповідачем заборгованість за Договором сплачена не була, що зумовило звернення позивача до суду.

Частинами 1 та 2 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України ).

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України та ст. 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 статті 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Приписами частини 1 статті 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до частини 1 та 5 статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктами 1 та 4 статті 285 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Частиною першою статті 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Приписами частини 2 цієї статті визначено, що положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За представленими до матеріалів справи документами заборгованість відповідача за Договором становить 1 302 875,73 грн.

Відповідач відзиву на позовну заяву чи будь-яких заперечень на спростування доводів і тверджень позивача не надав.

Оскільки відповідачем зобов`язання зі сплати позивачу грошових коштів належним чином в обумовлений сторонами строк не виконано, позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача також 16 592,12 грн пені та 1 606,29 грн 3% річних.

Згідно зі статтею 549 ЦК України - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки сум пені та інфляційних втрат, суд встановив їх правильність та арифметичну вірність.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

За змістом частини 3 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. (ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 76, 77 ГПК України).

За статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано наступне. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Твердження позивача відповідачем належними доказами не спростовані.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та не спростованими належним чином у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Кон" (01021, м. Київ, вул. М. Грушевського, буд. 28/2, н.п. № 43; ідентифікаційний код 33343172) на користь Комунального підприємства "Київський метрополітен" (03056, м. Київ, просп. Перемоги, 35; ідентифікаційний код 03328913) 1 302 875 (один мільйон триста дві тисячі вісімсот сімдесят п`ять) грн 73 коп. заборгованості, 16 592 (шістнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто дві) грн 12 коп. пені, 1 606 (одну тисячу шістсот шість) грн 29 коп. 3% річних та 19 816 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот шістнадцять) грн 11 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко