ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2026 Справа № 917/1197/25

м. Полтава

за позовною заявою Першого заступника керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області вул.Покровська,22, м.Решетилівка, Решетилівський район, Полтавська область, 38400 в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області, вул.Центральна, буд.23, с-ще Нові Санжари, Полтавський район, Полтавська область, 39300

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Роса Агро Плюс" вул. Жемайте,1, м. Ужгород, Закарпатська область, 87555

про стягнення 63 091,92 грн., розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки

Суддя Солодюк О.В.

Секретар судового засідання Олефір О.І.

Учасники справи згідно протоколу судового засідання

Розглядається позовна заява Першого заступника керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Роса Агро Плюс" про стягнення 63 091,92 грн., розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 24.06.2025 суд прийняв до розгляду позовну заяву, відкрив загальне позовне провадження у справі, сторонам встановив процесуальні строки на подання заяв по суті справи. Призначив підготовче засідання на 24.07.2025 на 09:50 год.

24.07.2025 від Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області надійшла заява про проведення підготовчого засідання без участі представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі (вхід. №9762).

Ухвалою від 24.07.2025 суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та відклав розгляд справи на 23.10.2025 на 09:35 год.

Ухвалою від 23.10.2025 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 04.12.2025 на 09:35 год.

Ухвалою від 04.12.2025 суд відклав розгляд справи по суті на 05.02.2026 на 09:30 год.

Відповідач в судове засідання 05.02.2026 не з`явився, відзив на позов не надав. Ухвали суду, що направлялись на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Роса Агро Плюс" повернулись до суду з відміткою - адресат відсутній за вказаною адресою. Відповідач не зареєстрований у підсистемі Електронний суд в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі. Відповідач зареєстрований за адресою, зазначеній у позовній заяві, що підтверджується відповідним витягом.

В судовому засіданні 05.02.2026 суд виніс рішення.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено.

Між Малоперещепинською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області (далі - Орендодавець) та Товариством із обмеженою відповідальністю «РОСА АГРО ПЛЮС» (далі ТОВ «РОСА АГРО ПЛЮС», Орендар) 13.08.2020 укладено договір оренди землі.

Відповідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань 21.02.2022 здійснено державну реєстрацію припинення юридичної особи - Малоперещепинської сільської ради в результаті її реорганізації. Правонаступником Малаперещепинської сільської ради є Новосанжарська селищна рада Полтавського району Полтавської області.

Із змісту умов договору оренди землі від 13.08.2020 слідує, що Орендодавець в строкове платне користування передає Орендарю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельну ділянку площею 11,6340 га, в тому числі 11,6340 га сіножаті, кадастровий номер :00:002:0013 строком на 7 років (п. п. 1, 2, 8 договору).

На земельній ділянці об`єкти нерухомого майна та інші об`єкти інфраструктури відсутні. Земельна ділянка передається в оренду без будинків, без будівель, без споруд, без інших об`єктів (п. 3 та п. 4 договору).

Орендна плата за перший рік (12 місяців) користування земельною ділянкою, яка визначена за результатами земельних торгів, вноситься орендарем протягом трьох банківських днів з дня укладення цього договору у грошовій формі у розмірі 18,02 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки у сумі 16705,18 грн. Натуральна та відробіткова форма розрахунку і розмір даним договором не передбачаються. Орендна плата за наступні роки вноситься щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця, у розмірі 1/12 частини річної орендної плати на розрахунковий рахунок сільської ради (п. п. 9, 10 договору).

Пунктом 11 Договору визначено, що обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється Орендарем самостійно, з урахуванням коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель та ставки річної орендної плати у розмірі 18,02 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що визначена за результатами земельних торгів.

Передача продукції в рахунок орендної плати не передбачається (п.12 договору).

Відповідно п. 18 Договору після припинення дії договору Орендар повертає Орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно із тим, у якому він її одержав та забезпечує звільнення земельної ділянки на момент закінчення дії договору.

Пунктом 25 Договору визначені права Орендодавця, в тому числі, вимагати від Орендаря своєчасного внесення орендної плати та інші права, передбачені Законом України «Про оренду землі» та договором.

Пунктом 28 Договору визначені обов`язки Орендаря, в тому числі, сплачувати орендну плату та інші обов`язки, передбачені Законом України «Про оренду землі» та договором.

Відповідно п. 34 договору, дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором.

За невиконання або неналежне виконання договори сторони несуть відповідальність відповідно до закону та договору (п. 37 Договору).

Згідно п. 39 Договору, договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами.

Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна слідує, що 07.09.2020 зареєстровано право оренди земельної ділянки площею 11,6340 га кадастровий номер :00:002:0013 на підстав договору оренди землі від 13.08.2020, укладеного між Малоперещепинською сільською радою (правонаступником якої є Новосанжарська селищна рада Полтавського району Полтавської області) та ТОВ «РОСА АГРО ПЛЮС» (номер запису про інше речове право 38113629, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 234).

Позивач, посилається на те, що ТОВ «РОСА АГРО ПЛЮС» обов`язку щодо сплати орендної плати у визначеному за вищевказаним договором оренди землі розмірі не виконало, внаслідок чого за діючим договором оренди земельної ділянки від 13.08.2020 за період з 01.09.2021 по 30.04.2025 виникла заборгованість зі сплати орендної плати на загальну суму 63091,92 грн.

Щодо підстав представництва прокурора в суді, суд виходить з наступного.

Статтею 131-1 Конституції України встановлено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Стаття 53 ГПК України передбачає право прокурора звертатися до господарського суду з позовною заявою в інтересах держави. Прокурор, звертаючись до суду, у позовній заяві обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї з сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї з сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції від 31.03.2005).

При цьому, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

Зокрема, у справі «Gregorio de Andrade v.Portugal» (№41537/02, 14.11.2006) ЄСПЛ відзначив, що держава несе відповідальність за дії або бездіяльність працівників прокуратури при виконанні ними службових обов`язків (п.38), а у справі «Бацаніна проти Росії» (№3932/02, 26.05.2009) вказав, що порушення справи за ініціативою прокурора не завжди ставить протилежну сторону у «завідомо невигідне становище». Залишається встановити, чи було дотримано у такій справі принцип «справедливої рівноваги» між сторонами, враховуючи участь прокурора у процесі (п.25).

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 №1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст ч.3 ст.131-1 Конституції України, щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах, не може тлумачитись розширено.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи N 806/1000/17).

В контексті правовідносин у даній справі, інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захист прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи.

Відповідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань 21.02.2022 здійснено державну реєстрацію припинення юридичної особи - Малоперещепинської сільської ради в результаті її реорганізації. Правонаступником Малаперещепинської сільської ради є Новосанжарська селищна рада Полтавського району Полтавської області.

Право власності Територіальної громади в особі Новосанжарської селищної ради на земельну ділянку кадастровий номер :00:002:0013 площею 11,6340 га зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.02.2023, номер відомостей про речове право №49332575.

Таким чином, Новосанжарська селищна рада фактично є стороною договору оренди, тобто є тим органом, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до ст. 5 БК України бюджетна система України складається з державного бюджету та місцевих бюджетів (бюджету Автономної Республіки Крим, обласних бюджетів, районних бюджетів, бюджетів місцевого самоврядування).

Бюджети місцевого самоврядування - бюджети сільських, селищних, міських територіальних громад, а також бюджети районів у містах (у разі утворення районних у місті рад) (п. 2 ч. 1 ст. 2 БК України).

Відповідно до п. 23 ч. 1 ст. 2 БК України, доходи бюджету - податкові, неподаткові та інші надходження на безповоротній основі, справляння яких передбачено законодавством України (включаючи трансферти, плату за надання адміністративних послуг, власні надходження бюджетних установ).

Місцеві бюджети мають бути достатніми для забезпечення виконання органами місцевого самоврядування наданих їм законом повноважень та забезпечення населення послугами не нижче рівня мінімальних соціальних потреб. Повноваження на здійснення витрат місцевого бюджету мають відповідати обсягу надходжень місцевого бюджету. У разі коли вичерпано можливості збалансування місцевих бюджетів і при цьому не забезпечується покриття видатків, необхідних для здійснення органами місцевого самоврядування наданих їм законом повноважень та забезпечення населення послугами не нижче рівня мінімальних соціальних потреб, держава забезпечує збалансування місцевих бюджетів шляхом передачі необхідних коштів до відповідних місцевих бюджетів у вигляді дотацій та субвенцій відповідно до закону. (ст. 66 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Недоотримання суми орендної плати суттєво ослаблює дохідну частину місцевого бюджету та може призвести до неможливості покриття щомісячних (постійних) видатків місцевого бюджету і як наслідок до необхідності державного забезпечення збалансування місцевого бюджету.

Таким чином, місцеві інтереси знаходяться у тісному зв`язку із загальнодержавними, а місцеве самоврядування і державне буття суспільства характеризуються взаємозалежністю та взаємодоповненням. Як наслідок, у разі порушення економічних (матеріальних) інтересів місцевого самоврядування, порушуються й інтереси держави в цілому.

Бездіяльність відповідача в частині несвоєчасного погашення заборгованості з орендної плати за користування земельною ділянкою є порушенням вимог договору оренди та діючого законодавства.

Даний позов заявлений в інтересах держави, оскільки безоплатне використання суб`єктом підприємницької діяльності земельної ділянки комунальної форми власності завдає шкоди інтересам держави у вигляді ненадходжень коштів до місцевого бюджету.

Стаття 206 ЗК України передбачає, що використання землі в Україні є платним.

Платність землекористування суб`єктів земельних відносин є одним із основних принципів правового забезпечення раціонального використання і охорони земель. Земельне право розглядає плату за землю як метод регулювання земельних відносин з боку органів державної влади та місцевого самоврядування, як основне джерело надходжень до Державного та місцевих бюджетів з метою централізації коштів для фінансування програм і проектів щодо поліпшення якісного стану продуктивних земель та їх охорони від негативного антропогенного впливу.

Дотримання належного економічного регулювання земельних правовідносин, дотримання істотних умов використання земель державної власності, забезпечення надходжень платежів з орендної плати до місцевих бюджетів у законодавчо визначених межах шляхом їх вірного правового, у тому числі договірного, врегулювання, що виключає невизначеність у правовідносинах сторін, безпосередньо належить до інтересів держави.

Крім того, недоотриманням коштів орендної плати місцевим бюджетом від оренди землі порушуються визначальні матеріальні потреби суспільства, територіальної громади Новосанжарської селищної ради, тобто порушуються інтереси держави в цілому, оскільки ослаблюються економічні основи місцевого самоврядування, що призводить до неможливості забезпечення виконання відповідних програм.

Враховуючи викладене, підставами для подачі даного позову та представництва інтересів Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області є не здійснення останньою повноважень по стягненню суми заборгованості за договором в судовому порядку, а також захист інтересів держави, оскільки внаслідок порушення Відповідачем умов договору до бюджету не надходять кошти, що ускладнює виконання селищною радою завдань, покладених на неї Конституцією України та іншими законами України.

Разом з тим, відповідно до висновків викладених у Постанові ВСУ від 16.04.2019 справа №910/3486/18, представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 зазначає, що сам факт не звернення до суду уповноваженого суб`єкта з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 дійшла висновку, що процесуальна дієздатність - це здатність особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (стаття 44 ГПК України). У випадку звернення прокурора з позовом до суду в інтересах держави в особі компетентного органу фактичним позивачем є держава, і саме вона набуває процесуальної дієздатності і є учасником справи.

Відповідно до частини третьої ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Решетилівською окружною прокуратурою на адресу Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області скеровано лист від 12.05.2025 щодо самостійного вжиття заходів по стягненню з ТОВ «РОСА АГРО ПЛЮС» суми заборгованості за користування земельною ділянкою в примусовому порядку, розірвання договору оренди землі від 13.08.2020 та повернення земельної ділянки шляхом звернення до суду з відповідною позовною заявою.

У відповідь на вказаний лист прокуратури, Новосанжарська селищна рада направила інформацію від 11.06.2025 №1229/023-13, відповідно якої прохає Решетилівську окружну прокуратуру звернутися до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості з орендної плати, розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки площею 11,6340 га.

Необхідність втручання органів прокуратури з метою захисту інтересів держави виникла у зв`язку з тим, що протягом розумного строку зазначений орган самостійно не звернувся до суду з відповідним позовом. Наведена обставина свідчить про те, що Новосанжарська селищна рада фактично самоусунулася від виконання покладених на неї повноважень щодо стягнення заборгованості по орендній платі за користування ТОВ «РОСА АГРО ПЛЮС» земельною ділянкою та не вжила достатніх заходів щодо поновлення інтересів держави. Бездіяльність селищної ради щодо стягнення заборгованості в судовому порядку може призвести до втрати такої можливості в майбутньому.

Враховуючи викладене, підставами для подачі даного позову та представництва інтересів Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області є бездіяльність селищної ради та тривале невжиття останньою жодних заходів спрямованих на стягнення коштів з відповідача та є виключними випадками, що встановлено вимогами ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», на усунення виявлених порушень та захисту інтересів держави прокурором.

Крім того, у відповідності до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», Решетилівською окружною прокуратурою, попередньо, повідомлено Новосанжарську селищну раду Полтавського району Полтавської області про здійснення представництва її інтересів у суді при стягненні заборгованості по орендній платі з ТОВ «РОСА АГРО ПЛЮС».

Суд дійшов висновку, що звертаючись до суду з позовом у цій справі, прокурор дотримався вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та статті 53 ГПК України щодо умов такого звернення, наявність обґрунтованих підстав для звернення прокурора з даним позовом до суду в особі позивача.

При вирішенні спору, суд враховує такі обставини.

Відповідно до частини першої статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

За змістом частини дев`ятої статті 93 ЗК України відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

У пункті 3 частини першої статті 3 Цивільного Кодексу України закріплено, що серед загальних засад цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору.

Частинами першою та третьою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

У статті 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору та визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частинами першою - третьою статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Відповідно до статті 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

У статті 13 Закону України «Про оренду землі» вказано, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Частиною 3 ст. 22 Закону України «Про оренду землі» визначено, що розрахунки щодо орендної плати за земельні ділянки, що перебувають у державній і комунальній власності, здійснюються виключно у грошовій формі.

Отже, договір оренди землі є цивільно-правовим договором оренди (найму), що регулюється ЦК України, іншими нормативними актами. Особливості правового регулювання відносин з оренди землі обумовлюються, зокрема, формою власності на земельні ділянки, що орендуються.

Норми, що регулюють розмір, форму та порядок внесення орендної плати за землі державної та комунальної власності, характеризуються більшим ступенем імперативності регулювання порівняно із землями приватної власності.

Відповідно до ст. 206 ЗК кодексу України та ст. 270 ПК України використання землі в Україні є платним, а земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, є об`єктом оподаткування.

Згідно зі ст. 96 ЗК України, землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Підпунктом 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПК України передбачено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з п. 271.1.1 ст. 271 ПК України базою оподаткування платою за землю є нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Держава зацікавлена в належній поведінці суб`єктів цивільних правовідносин, які вона закріпила в законах та інших нормативно-правових актах.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, орендна плата за землю має сплачуватись Відповідачем своєчасно та в повному обсязі, згідно з умовами укладеного договору оренди землі.

Разом з тим, Відповідач неналежним чином виконує свої договірні зобов`язання зі сплати орендної плати, внаслідок чого у нього, утворилась несплачена заборгованість.

Згідно з ч. 2 ст. 286 ПК України, платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а надалі такий витяг подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Так, за період з 01.09.2021 по 30.04.2025 заборгованість ТОВ «РОСА АГРО ПЛЮС» за користування земельною ділянкою площею 11,6340 га становить 63091,92 грн, а саме: за період з вересня по грудень 2021 року в сумі 5568,36 грн, за період із січня по грудень 2022 року в сумі 16705,18 грн, за період із січня по грудень 2023 року в сумі 16705,18 грн, за період із січня по грудень 2024 року в сумі 17558,16 грн, за період із січня по квітень 2025 року в сумі 6555,04 грн, що підтверджується розрахунком наданим Новосанжарською селищною радою (розрахунок додається).

Відповідно інформації Головного управління ДПС у Полтавській області від 20.06.2024 №12448/5/16-31-04-01-07, яка адресована Новосанжарській селищній раді, за даними інформаційних систем ДПС України станом на 01.06.2024 ТОВ «РОСА АГРО ПЛЮС» податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за 2021-2024 роки до ГУ ДПС у Полтавській області не подавало.

Отже, ТОВ «РОСА АГРО ПЛЮС» обов`язку щодо сплати орендної плати у визначеному за вищевказаним договором оренди землі розмірі не виконало, внаслідок чого за діючим договором оренди земельної ділянки від 13.08.2020 за період з 01.09.2021 по 30.04.2025 виникла заборгованість зі сплати орендної плати на загальну суму 63091,92 грн.

Статтею 36 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що у разі невиконання зобов`язань за договором оренди землі сторони несуть відповідальність згідно із законом та договором.

Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків, що передбачено ч. 2 ст. 152 ЗК України.

Тобто, систематична несплата орендної плати за користування земельною ділянкою є підставою для стягнення суми заборгованості у судовому порядку.

Докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про обґрунтованість та задоволення вимог щодо стягнення з відповідача 63 091,92 грн заборгованості з орендної плати (за розрахунком, що знаходяться в матеріалах справи).

Щодо розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки, суд зазначає наступне.

Згідно ст. ст.16, 611 ЦК України, передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Тобто, систематична несплата орендної плати за користування земельною ділянкою є підставою для стягнення суми заборгованості у судовому порядку, розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки.

Згідно з п. 34 Договору, дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї з сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором.

Відповідно до частини першої ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за її користування протягом трьох місяців підряд.

Отже, наведеними положеннями закону, які регулюють спірні відносини, передбачена систематична (два і більше випадки) несплата орендної плати, передбаченої договором, як підстава для розірвання договору оренди.

Частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором.

Згідно з частиною 2 статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 Цивільного кодексу України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дає змоги потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до ст.32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Пунктом «д» частини 1 статті 141 Земельного кодексу України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.

Про те, що сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є вичерпною підставою для розірвання такого договору свідчить усталена судова практика Верховного Суду, яку слід врахувати при застосуванні норми права відповідно до вимог частини четвертої ст. 263 ЦПК України.

Зокрема, такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 28.09.2016 у справі № 6-977цс16 та від 12.12.2012 у справі № 6-146цс12.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 зазначено, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічних висновків дійшли Верховний Суд у складі колегії суддів палати Касаційного господарського суду у постанові від 02.05.2018 у справі №925/549/17, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 07.10.2020 у справі № 313/780/19.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі № 293/1011/16-ц зроблено висновок, що «тлумачення пункту «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України, ч. 2 ст. 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначено договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо)».

Аналогічна усталена судова практика Верховного Суду міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №912/1385/17, від 10.01.2019 у справі № 904/3953/17, від 06.03.2019 у справі №183/262/17, від 22.10.2019 у справі №923/826/18, від 20.11.2019 у справі №549/178/17, від 31.07.2020 у справі №479/1073/18, від 17.08.2021 у справі №923/410/20.

Застосовуючи норми статті 141 Земельного кодексу України, статті 651 Цивільного кодексу України, статей 31, 32 Закону України «Про оренду землі», Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 10.02.2021 у справі № 923/1001/19 зі спору, що виник з подібних земельних правовідносин, сформулював наступний правовий висновок: «Оскільки законодавець визначає однією із істотних умов договору оренди землі орендну плату, то основний інтерес особи, яка передає майно в оренду, полягає в отриманні орендної плати за таким договором. Порушення цього інтересу має наслідком завдання шкоди, через що сторона (орендодавець) значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору оренди земельної ділянки.

Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться».

Подібні правові позиції викладено у постановах Верховного Суду від 02.05.2018 у справі № 925/549/17, від 10.02.2021 у справі № 923/1001/19, від 10.01.2019 у справі № 904/3953/17, від 11.11.2022 у справі №917/957/20.

Відповідно п. 34 Договору оренди, дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором.

Наслідки припинення або розірвання договору оренди землі визначені у статті 34 Закону України «Про оренду землі». Так, у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки.

За умовами Договору оренди після припинення дії договору Орендар повертає Орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно із тим, у якому він її одержав та забезпечує звільнення земельної ділянки на момент закінчення дії договору (пункт 18).

Оскільки судом встановлено порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором оренди, суд приходить до висновку про обґрунтованість та задоволення вимог щодо розірвання Договору оренди землі від 13.08.2020 та зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСА АГРО ПЛЮС» повернути Новосанжарській селищній раді Полтавського району Полтавської області земельну ділянку площею 11,6340 га кадастровий номер :00:002:0013.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається прокурор в обґрунтування своїх позовних вимог.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно норм статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За положеннями статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно статті 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232-233, 237-238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСА АГРО ПЛЮС» (вул. Жемайте, 1, м. Ужгород, Закарпатська область, 87555, ) до місцевого бюджету Новосанжарської селищної ради Полтавського радону Полтавської області (вул. Центральна, буд. 23, селище Нові Санжари, Полтавський район, Полтавська область, 39300, ) заборгованість по орендній платі за землю у розмірі 63 091,92 грн.

3.Розірвати Договір оренди землі від 13.08.2020, укладений між Малоперещепинською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області (правонаступником якої є Новосанжарська селищна рада Полтавського району Полтавської області) та Товариством з обмеженою відповідальністю «РОСА АГРО ПЛЮС», щодо оренди земельної ділянки площею 11,6340 га кадастровий номер :00:002:0013.

4. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «РОСА АГРО ПЛЮС» (вул. Жемайте, 1, м. Ужгород, Закарпатська область, 87555, ) повернути Новосанжарській селищній раді Полтавського району Полтавської області (вул. Центральна, буд. 23, селище Нові Санжари, Полтавський район, Полтавська область, 39300, ) земельну ділянку площею 11,6340 га кадастровий номер :00:002:0013.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСА АГРО ПЛЮС» (вул. Жемайте, 1, м. Ужгород, Закарпатська область, 87555, ) на користь Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, 13/15, м. Київ, 01011, , р/р UА0000164, ДКСУ м. Київ 820172) витрати зі сплати судового збору в сумі 9084,00 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в строк, встановлений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Солодюк О.В.