ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/3817/25

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Босової Ю.С.

За участю представників сторін:

Від позивача: Кізім Т.О. на підставі довіреності;

Від відповідача: Рубан В.О. на підставі довіреності;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом акціонерного товариства «Херсонобленерго» до державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» про стягнення 597 685,58 грн,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Херсонобленерго» (далі по тексту АТ «Херсонобленерго») звернулося до господарського суду з позовною заявою до державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» (далі по тексту Установа) про стягнення заборгованості у розмірі 597 685,58 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг з розподілу електричної енергії № 658 від 01.01.2019 в частині оплати вартості наданих послуг протягом лютого 2023 року лютого 2025 року послуг.

Ухвалою від 23.09.2025 судом було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

08.10.2025 до суду від Установи надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні заявлених вимог. Відповідач підтверджує укладення між сторонами 01.01.2019 договору про надання послуг з розподілу електричної енергії № 658, проте вказує, що щорічно укладає новий договір про надання послуг відповідно до визначених об`ємів електричної електроенергії, оскільки його діяльність фінансується за рахунок державного бюджету. З урахуванням викладеного відповідач звертає увагу на укладення між сторонами договорів про закупівлю від 01.05.2023, від 15.01.2024, від 30.12.2024, зобов`язання за якими були виконані сторонами у повному обсязі. Одночасно Установа звертає увагу, що Херсонська міська територіальна громада перебувала у тимчасовій окупації з 01.03.2022 року по 11.11.2022 у зв`язку з чим у діяльності Установи було оголошено простій. Після деокупації м. Херсона Установою було встановлено факт втрати первинної документації, яка знаходилась в адміністративних будівлях, у зв`язку з чим відповідачем було подано заяву, зокрема, до Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області. Установа стверджує, що лише в травні 2023 року АТ «Херсонобленерго» було здійснено під`єднання точок розподілу електричної енергії та підписання акту-коригування обсягів та вартості розподілу електричної енергії за період з 01.05.2023 по 31.05.2023.

На підставі заявлених позивачем об`ємів та вартості послуг, зокрема за лютий 2023 року, Установа доходить висновку про фактичне перенесення позивачем на лютий 2023 року обсягу послуг з розподілу електричної енергії за період тимчасової окупації м. Херсона, які надавалися у 2022 році. З посиланням на викладені обставини, а також положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Установа заперечує проти задоволення заявлених АТ «Херсонобленерго» позовних вимог у повному обсязі.

17.10.2025 до суду від АТ «Херсонобленерго» надійшла відповідь на відзив, у якій позивач наполягає на задоволенні позову. Позивач стверджує, що обсяги споживання електричної енергії у 2022 році формувались як шляхом отримання даних від Споживача, так і розрахунковим шляхом, у 2023 році також мало місце локальне зчитування показників лічильника електричної енергії на місці його встановлення, після якого проводилося коригування обсягів споживання. Позивач стверджує, що після деокупації м. Херсон на об`єктах відповідача було відновлено енергоживлення по двум вводам 01.03.2023 (копія оперативного журналу додається). Позивач вважає, що підстави для застосування Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» до спірних правовідносин відсутні, оскільки особливості визначення обсягів споживання на тимчасово окупованих територіях України у 2022 році визначалися наказами Міністерства енергетики України.

17.11.2025 до суду від Установи надійшли додаткові пояснення, згідно з якими відповідач стверджує, що надання позивачем відомостей про джерело отримання показників лічильників дозволяє дійти висновку, що такі відомості були сформовані у 2022-2023 роках. Відповідач звертає увагу на визнання позивачем обставини відновлення енергоживлення об`єкта відповідача лише 01.03.2023, що ставить під сумнів заявлені у актах приймання-передачі наданих послуг обсяги споживання електричної енергії. При цьому Установа просить врахувати висновки Верховного Суду у справі №908/1162/23 під час вирішення питання про застосування Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» до спірних правовідносин.

28.11.2025 до суду від АТ «Херсонобленерго» також надійшли пояснення, по тексту яких позивач стверджує, що спірним періодом у даній справі є лютий 2023 року лютий 2025 року, а, отже, підстави для застосування Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відсутні. Одночасно позивач вказує, що джерело живлення (джерело генерації) електричної енергії у даному випадку знаходилось на тимчасово окупованій території м. Каховка Херсонської області, об`єкт генерації - Каховська ГЕС, від якої була заживлена, у тому числі, правобережна частина Херсонської області. Таким чином, не мало місяця перетоків електричної енергії з не окупованої частини Херсонської області на тимчасово окуповану. При цьому позивач вважає, що інші наведені відповідачем доводи не спростовують обставин наявності у відповідача обов`язку оплатити вартість наданих йому послуг.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Установа на підставі заяви №658 приєдналася до публічного договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, розміщеного на сайті АТ «Херсонобленерго». Заява не містить дати її підписання Установою, але в процесі вирішення даного спору сторонами було визнано обставину приєднання відповідача до договору саме 01.01.2019.

Згідно з п. 1.1 договору про надання послуг з розподілу електричної енергії №658, цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови розподілу електричної енергії споживачам як послуги Оператора системи. Договір укладається сторонами з урахуванням ст. ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом приєднання Споживача до умов цього договору згідно з заявою-приєднання, що є додатком 1 до цього договору.

Відомості про засіб (засоби) вимірювання обсягу електричної енергії, що використовуються на об`єкті (об`єктах) споживача, зазначаються разом із енергетичними ідентифікаційними кодами (ЕІС кодами) в додатку 3 до цього договору. Споживач оплачує за розподіл електричної енергії згідно з умовами глави 5 цього договору та інші послуги Оператора системи згідно з додатком 4 «Порядок розрахунків» (п. п. 2.2., 2.3 договору про надання послуг з розподілу електричної енергії).

Згідно з п. 3.1 договору про надання послуг з розподілу електричної енергії облік (у тому числі приладовий) електричної енергії, що передається Оператором системи розподілу та споживається Споживачем на межі балансової належності об`єкта Споживача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКН від 14 березня 2018 року №311 (далі - Кодекс комерційного обліку) та з урахуванням вимог цього договору. За розрахункову одиницю розподіленого та спожитого обсягу електричної енергії береться одна кіловат година (кВтгод).

Відповідно до п. 3.4 договору про надання послуг з розподілу електричної енергії Споживач, що не є побутовим, зобов`язаний протягом трьох календарних днів після закінчення розрахункового місяця надати Постачальнику послуг комерційного обліку (Оператору системи) звіт про покази засобів обліку за розрахунковий місяць. При обладнанні комерційних засобів обліку засобами дистанційної передачі даних, інформація про покази засобів обліку за розрахунковий місяць формується через канали дистанційного зв`язку. Перевірка достовірності даних комерційних засобів обліку безпосередньо на місці їх встановлення забезпечується сторонами за необхідності, але не рідше ніж один раз на шість місяців, про що складається відповідний акт контрольного огляду засобу комерційного обліку. У разі неподання Споживачем звіту про дані комерційних засобів обліку протягом трьох календарних днів після закінчення розрахункового місяця та за відсутності переданої (зчитаної) з них інформації засобами дистанційної передачі даних, а також за відсутності контрольного огляду засобу комерційного обліку протягом розрахункового місяця обсяг спожитої (розподіленої) електричної енергії за розрахунковий місяць визначається розрахунковим шляхом за значенням середньодобового споживання попереднього розрахункового місяця.

Постачальник послуг комерційного обліку та оператор системи розподілу мають право здійснювати контрольні зняття показів лічильника електричної енергії Споживача. Оператор системи розподілу не рідше одного разу на шість місяців здійснює контрольне зняття показів лічильника електричної енергії та формує обсяг розподіленої та спожитої електричної енергії по Споживачу за розрахунковий місяць, в якому було здійснено контрольне зняття показань лічильника електричної енергії, з урахуванням його фактичних показань (п. 3.6 договору про надання послуг з розподілу електричної енергії).

Умовами п. 11.1 договору про надання послуг з розподілу електричної енергії врегульовано, що цей договір набирає чинності з дня приєднання Споживача до умов цього договору і діє протягом 1 року, якщо інший термін не зазначено в заяві-приєднанні. Договір вважається продовженим на кожен наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. Договір може бути розірвано і в інший термін за ініціативою будь-якої із сторін у порядку, визначеному законодавством України.

У додатку №4 до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії №658 викладено порядок розрахунків Споживача за надані Оператором системи розподілу послуги з розподілу електричної енергії.

Акти розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін 22.01.2010 були підписані між АТ «Херсонобленерго» та Установою як додатки до раніше укладеного договору про постачання електроенергії №658 від 01.06.1997.

13.05.2022 Міністерством юстиції України було видано наказ № 1951/5 «Про оголошення простою установ виконання покарань, слідчих ізоляторів та медичних реабілітаційних центрів, які тимчасово знаходяться на непідконтрольній Україні території», відповідно до якого з 14.05.2022 до закінчення дії воєнного стану оголошено простій, зокрема, Установі та дозволено її працівникам, бути відсутніми на робочих місцях та не виконувати дистанційну роботу поза межами адміністративних будівель зазначених установ.

Листом від 08.09.2022 Установа повідомила Державну податкову службу України про неможливість вивезення первинних документів у зв`язку з окупацією Херсонської міської територіальної громади.

19.11.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про виявлення вільного доступу до Установи, відсутність співробітників, засуджених та підсудних, виявлено пошкоджену техніку невідомого походження, яка ймовірно належала окупаційній владі, є ймовірність викрадення майна Установи та замінування будівлі.

АТ «Херсонобленерго» на підтвердження надання Установі послуг з розподілу електричної енергії протягом періоду з лютого 2023 року до лютого 2025 року було складено акт приймання-передачі наданих послуг від 28.02.2023 на суму 547 762,10 грн; від 31.03.2023 на суму 124 588,62 грн; від 30.04.2023 на суму 43 824,79 грн; від 31.05.2023 на суму 126 940,02 грн; від 30.06.2023 на суму 3 489,70 грн; від 31.07.2023 на суму 4569,62 грн; від 31.08.2023 на суму 4 672,16 грн; від 30.09.2023 на суму 4241,16 грн; від 31.10.2023 на суму 7754,91 грн; від 30.11.2023 на суму 14 173,53 грн; від 21.12.2023 на суму 0,00 грн; від 31.01.2024 на суму 10 275,85 грн; від 29.02.2024 на суму 24 873,18 грн; від 31.03.2024 на суму 10 536,75 грн; від 30.04.2024 на суму 6 203,17 грн; від 31.05.2024 на суму 3628,60 грн; від 30.06.2024 на суму 3486,91 грн; від 31.07.2024 на суму 3 454,08 грн; від 31.08.2024 на суму 5 353,04 грн; від 30.09.2024 на суму 5 591,50 грн; від 31.10.2024 на суму 3 839,40 грн; від 30.11.2024 на суму 9064,58 грн; від 16.12.2024 на суму 0,00 грн; від 31.01.2025 на суму 5653,90 грн; від 28.02.2025 на суму 5 999,23 грн. На наданих суду актах наявні відмітки про їх підписання позивачем електронним цифровим підписом. При цьому особою, уповноваженою на підписання актів від імені Установи, вказано Соболєва Є.О., який був призначений на посаду начальника Установи у 2018 році.

Крім того, в матеріалах справи наявні рахунки, виставлені АТ «Херсонобленерго» на оплату відповідачем послуг з розподілу електричної енергії. Слід зазначити, що згідно наданих суду як актів приймання-передачі наданих послуг, так і рахунків, місяць, у якому зафіксовано найбільше споживання електричної енергії, є лютий 2023 року 380004 кВт/год.; в інші місяці обсяг спожитої Установою електричної енергії становив від 2 тис. до 14 тис. кВт/год. Рахунки та акти були направлені позивачем на електронну пошту Установи.

АТ «Херсонобленерго» також були надані реєстри коригувань обсягів приймання-передачі електричної енергії, на який відсутні підписи уповноважених осіб, а також оборотно-сальдові відомості.

02.02.2023 та 04.04.2023 представниками АТ «Херсонобленерго» та Установи були підписані акти контрольного огляду вузлів обліку на об`єкті відповідача, деякі з яких містять дані про показники лічильників.

01.05.2023 між АТ «Херсонобленерго» (Оператор системи) та Установою (Споживач) було укладено договір про закупівлю, відповідно до п. п. 1.1, 1.3, 3.1 якого Оператор системи зобов`язується у 2023 році надати Споживачу послугу, зазначену в договорі про надання послуг з розподілу електричної енергії № 37493084 від 01.01.2019, а Споживач - прийняти і оплатити таку послугу на умовах договору, в обсязі, який визначається відповідно до умов договору. Найменування, одиниці вимірювання послуг визначаються умовами договору. Кількість очікуваних обсягів розподілу електричної енергії визначено в обсязі 31000 кВт*год/ обсяги компенсації перетікань реактивної електричної енергії 8000 кВар*год. Кошторисна ціна цієї Угоди встановлюється у національній валюті України та становить 51269,81 грн з ПДВ.

30.05.2023 представниками АТ «Херсонобленерго» та Установи були підписані акти контрольного огляду вузлів обліку на об`єкті відповідача, які містять дані про показники лічильників.

На підтвердження виконання сторонами прийнятих на себе за договором про закупівлю від 01.05.2023 зобов`язань відповідачем були надані суду підписані між сторонами акти приймання-передачі наданих послуг та платіжні інструкції на підтвердження оплати відповідачем наданих позивачем послуг.

23.06.2023 між АТ «Херсонобленерго» та Установою було підписано акт-коригування до акту приймання-передачі послуг з розподілу електричної енергії за травень 2023 року у зв`язку з отриманням фактичних сертифікованих даних комерційного обліку електричної енергії.

15.01.2024 між АТ «Херсонобленерго» (Оператор системи) та Установою (Споживач) було укладено договір про закупівлю, відповідно до п. п. 1.1, 1.3, 3.1 якого Оператор системи зобов`язується у 2024 році надати Споживачу послугу, зазначену в договорі про надання послуг з розподілу електричної енергії № 37493084 від 01.01.2019, а Споживач - прийняти і оплатити таку послугу на умовах договору, в обсязі, який визначається відповідно до умов договору. Найменування, одиниці вимірювання послуг визначаються умовами договору. Кількість очікуваних обсягів розподілу електричної енергії визначено в обсязі 32027,74 кВт*год/ обсяги компенсації перетікань реактивної електричної енергії 2000 кВар*год. Кошторисна ціна цієї Угоди встановлюється у національній валюті України та становить 55 562,57 грн з ПДВ.

27.02.2024 представником АТ «Херсонобленерго» було складено акти контрольного огляду вузлів обліку на об`єкті відповідача, які містять дані про показники лічильників Установи.

Додатковою угодою №1 від 20.11.2024 сторонами були внесені зміни до договору про закупівлю від 15.01.2024.

24.09.2024 між АТ «Херсонобленерго» (Оператор системи) та Установою (Споживач) було укладено договір про закупівлю, відповідно до п. п. 1.1, 1.3, 3.1 якого Оператор системи зобов`язується у 2024 році надати Споживачу послугу, зазначену в договорі про надання послуг з розподілу електричної енергії № 37493084 від 01.01.2019, а Споживач - прийняти і оплатити таку послугу на умовах договору, в обсязі, який визначається відповідно до умов договору. Найменування, одиниці вимірювання послуг визначаються умовами договору. Кількість очікуваних обсягів розподілу електричної енергії визначено в обсязі 7530,77 кВт*год. Кошторисна ціна цієї Угоди встановлюється у національній валюті України та становить 13 012,45 грн з ПДВ.

30.12.2024 між АТ «Херсонобленерго» (Оператор системи) та Установою (Споживач) було укладено договір про закупівлю, відповідно до п. п. 1.1, 1.3, 3.1 якого Оператор системи зобов`язується у 2025 році надати Споживачу послугу, зазначену в договорі про надання послуг з розподілу електричної енергії № 37493084 від 01.01.2019, а Споживач - прийняти і оплатити таку послугу на умовах договору, в обсязі, який визначається відповідно до умов договору. Найменування, одиниці вимірювання послуг визначаються умовами договору. Кількість очікуваних обсягів розподілу електричної енергії визначено в обсязі 40 0000,00 кВт*год. Кошторисна ціна цієї Угоди встановлюється у національній валюті України та становить 69 200,00 грн з ПДВ.

Зобов`язання за договорами про закупівлю від 15.01.2024, від 24.09.2024, від 30.12.2024 виконувалися сторонами належним чином, що підтверджується підписаними актами наданих послуг та платіжними інструкціями про перерахування коштів.

Листом від 18.03.2025 АТ «Херсонобленерго» направило на адресу Установи рахунки та акти приймання-передачі за лютий 2023 року лютий 2025 року, а також акти коригування за серпень-грудень 2022 року, лютий-травень 2023 року, лютий 2024 року. Акти коригування обсягів наданих послуг з розподілу електричної енергії були долучені до матеріалів справи в процесі вирішення даного спору.

На підтвердження обставин відсутності в Установі засуджених та осіб щодо яких застосовано запобіжний захід - тримання під вартою, відповідачем було надано суду довідку від 06.11.2025, підписану т.в.о. начальника установи Остапенком О.Г.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи вимог, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

Варто зауважити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Предметом заявленого АТ «Херсонобленерго» позову є вимоги до установи про стягнення заборгованості у розмірі 597 685,58 грн за надані на підставі договору № 658 від 01.01.2019 послуги за період з лютого 2023 року до лютого 2025 року.

Установа заперечує проти задоволення заявленого позову, посилаючись на перенесення позивачем обсягу послуг з розподілу електричної енергії за період тимчасової окупації м. Херсон, право на стягнення за який у АТ «Херсонобленерго» відсутнє, на наступний 2023 рік. Крім того, відповідач вказує, що заявлені обсяги наданих послуг не відповідають дійсності, оскільки з 2022 року Установа перебуває у простої, після деокупації міста засуджені та особи, щодо яких застосовано запобіжний захід, в Установі не утримуються.

Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище, врегульовані Законом України «Про ринок електричної енергії» від 13.04.2017 № 2019-VIII.

Оператор системи розподілу - юридична особа, відповідальна за безпечну, надійну та ефективну експлуатацію, технічне обслуговування та розвиток системи розподілу і забезпечення довгострокової спроможності системи розподілу щодо задоволення обґрунтованого попиту на розподіл електричної енергії з урахуванням вимог щодо охорони навколишнього природного середовища та забезпечення енергоефективності (п. 56 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії»).

Згідно зі ст. 45 Закону України «Про ринок електричної енергії» розподіл електричної енергії здійснюється оператором системи розподілу. Діяльність з розподілу електричної енергії підлягає ліцензуванню відповідно до законодавства. Оператор системи розподілу надає послуги з розподілу електричної енергії на недискримінаційних засадах відповідно до цього Закону, кодексу систем розподілу та інших нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії. Система розподілу має бути побудована з урахуванням принципу економічної ефективності, планів розвитку міст (територій), з дотриманням режиму права власності, вимог щодо охорони навколишнього природного середовища, енергоефективності, захисту життя і здоров`я людей, а також раціонального використання енергії відповідно до технічних правил та норм безпеки, передбачених нормативно-технічними документами.

Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії визначені ПРРЕЕ, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312.

АТ «Херсонобленерго» є оператором системи розподілу на території Херсонської області області. Вказана обставина є загальновідомою та не потребує доведення згідно з ч. 3 ст. 75 ГПК України.

01.01.2019 між АТ «Херсонобленерго» та Установою було укладено договір про надання послуг з розподілу електричної енергії №658, що підтверджується підписаною відповідачем заявою-приєднанням №658 до публічного договору.

На підтвердження виконання прийнятих на себе зобов`язань за договором про надання послуг з розподілу електричної енергії №658 від 01.01.2019 за період з лютого 2023 року до лютого 2025 року АТ «Херсонобленерго» було надано суду акти приймання-передачі наданих послуг, акти коригування та рахунки на оплату послуг.

Враховуючи зміст заперечень Установи проти задоволення заявленого АТ «Херсонобленерго» позову про перенесення позивачем обсягу послуг з розподілу електричної енергії за період тимчасової окупації м. Херсона та Установи за 2022 рік на наступний 2023 рік, господарський суд вважає за необхідне, в першу чергу, надати оцінку доводам відповідача в цій частині.

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» було постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022.

На момент введення в Україні воєнного стану у 2022 році Установа здійснювала свою діяльність у м. Херсон. Водночас Херсонська міська територіальна громада згідно з наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 включена до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, датою початку тимчасової окупації є 01.03.2022, датою завершення тимчасової окупації є 11.11.2022.

Відповідно до ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207-VII (далі - Закон № 1207-VII) тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Водночас, виходячи зі ст. 2 Закону №1207-VII, метою цього закону є визначення статусу території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Частиною 2 ст. 13 Закону №1207-VII передбачено, що здійснення господарської діяльності юридичними особами, фізичними особами - підприємцями та фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність, місцезнаходженням (місцем проживання) яких є тимчасово окупована територія, дозволяється виключно після зміни їхньої податкової адреси на іншу територію України. Правочин, стороною якого є суб`єкт господарювання, місцезнаходженням (місцем проживання) якого є тимчасово окупована територія, є нікчемним. На такі правочини не поширюється дія положення абзацу другого частини другої статті 215 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 13-1 Закону №1207-VII на період тимчасової окупації переміщення товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію усіма видами транспорту, в тому числі автомобільним, залізничним, повітряним та трубопровідним транспортом, а також лініями електропередач та гідротехнічними спорудами, заборонено.

Наведені положення Закону №1207-VII дозволяють господарському суду зробити висновок про заборону здійснення господарської діяльності з переміщення товарів лініями електропередач на тимчасово окуповану територію України.

Господарським судом критично оцінюються доводи АТ «Херсонобленерго» про відсутність факту перетоку електричної енергії з не окупованої частини Херсонської області на тимчасово окуповану, оскільки джерело живлення (джерело генерації) електричної енергії знаходилось на тимчасово окупованій території у м. Каховка Херсонської області.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом (ч. 2 ст. 9 Закону №1207-VII).

Враховуючи невизнання державою діяльності будь-яких органів та осіб на тимчасово окупованій території, постачання електричної енергії з тимчасово окупованої території у м. Каховка Херсонської області на іншу тимчасово окуповану територію виключає існування у АТ «Херсонобленерго» будь-яких законних підстав для стягнення вартості послуг з розподілу електричної енергії, оскільки в такому випадку послуги були надані окупаційною адміністрацією Російської Федерації.

На розгляді об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (далі також Об`єднана палата) перебувала справа №908/1162/23 висновки щодо застосування норм права у межах якої мають бути застосовані під час вирішення даного спору.

Предметом розгляду Об`єднаною палатою у межах справи №908/1162/23 було питання застосування ч. 2 ст. 13 та ч. 2 ст. 13-1 Закону № 1207-VII до правовідносин, які виникли у період з лютого 2022 року до грудня 2022 року, тобто до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 06.12.2022 № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» та затвердження Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України наказу № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією».

Відповідно п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 3 Закону № 1207-VII для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях (пункт 1); інша сухопутна територія України, внутрішні морські води і територіальне море України, визнані в умовах воєнного стану тимчасово окупованими у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку (пункт 3).

Так, у справі № 908/1162/23 Верховний Суд постановою від 03.10.2025, залишаючи постанову суду апеляційної інстанції про відмову в позові без змін, зокрема виснував, що Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» щодо деяких питань визначення правового статусу тимчасово окупованих територій України в умовах воєнного стану» від 16.11.2022 № 2764-ІХ частину третю статті 1 Закону № 1207-VII було викладено в редакції, за якою дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, передбачених пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Чинна редакція цієї норми (у відповідності до змін, внесених Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно» № 3050-IX від 11.04.2023) вказує, що дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, які передбачені у пункті 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Як зазначила Об`єднана палата, з 07.05.2022 ані пункт 7 частини першої статті 1-1, ані пункт 1 частини третьої статті 3 Закону № 1207-VII не містили (і зараз також не містять) жодних посилань на те, що статус тимчасово окупованих території набувають залежно від наявності чи відсутності (а так само і дати ухвалення) будь-якого рішення того чи іншого повноважного органу державної влади України - РНБО, Кабінету Міністрів України чи іншого органу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

06.12.2022 Кабінет Міністрів України затвердив постанову «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», відповідно до якої перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони України з урахуванням пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.

Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за №1668/39004, датою окупації Херсонської міської територіальної громади є 01.03.2022, датою завершення окупації 11.11.2022.

Однак у відповідності до регулювання, запровадженого Законом України від 21.04.2022 № 2217-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України» правовий статус тимчасово окупованої території РФ в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1207-VII не залежить від того, чи ухвалив (і якщо ухвалив - то коли саме) той чи інший повноважний орган державної влади України (РНБО, Кабінет Міністрів України чи інший орган в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України) рішення про визнання певної частини території України тимчасово окупованою. Таке рішення повноважного органу державної влади України (зокрема - і Кабінету Міністрів України) для територій, визначених у п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1207-VII, має не конститутивне, а лише інформативне значення, з публічною достовірністю підтверджуючи конкретну дату, з якої фактична окупація певної частини території України почалася чи припинилася.

Таким чином Об`єднана палата дійшла висновку про відсутність підстав для відступу від висновку, викладеного Верховним Судом у постанові у справі №910/9680/23 про поширення положень ст. 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на території, тимчасово окуповані в період воєнного стану, лише з огляду на загальновідомий факт окупації таких територій за відсутності відповідного рішення Кабінету Міністрів України.

Об`єднана палата, залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції у справі №908/1162/23 про відмову в позові, зазначила про те, що підставою для відмови в позові у цій справі, враховуючи положення ст. 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», є заборона передачі електроенергії відповідачу, оскільки факт тимчасової окупації міста Мелітополь є загальновідомим фактом, що не потребує окремого доказування у даному судовому провадженні.

Верховний Суд у постанові від 23.10.2025 у справі №916/1650/23, застосувавши висновки об`єднаної палати у справі №908/1162/23, залишив без змін рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію за період з березня до червня 2022 року, яка передавалася відповідачу на територію Херсонської області.

Суд зазначає, що на розгляд Об`єднаної палати у межах справи №908/1162/23 було передано питання про відступ від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 07.03.2024 у справі № 910/9680/23. Так, спірним періодом у справі № 910/9680/23 був лютий-серпень 2022 року. За результатом розгляду справи №908/1162/23 Верховний Суд у постанові від 03.10.2025 залишив постанову суду апеляційної інстанції про відмову в позові без змін, а також не знайшов підстав для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.03.2024 у справі № 910/9680/23.

Підсумовуючи вищевикладені висновки Верховного Суду щодо застосування норм Закону №1207-VII у подібних правовідносинах, господарський суд доходить висновку про необхідність застосування положень Закону до правовідносин сторін у даному спорі з дати тимчасової окупації Херсонської міської територіальної громади, тобто з 01.03.2022 до 11.11.2022.

З урахуванням наведеного господарський суд доходить висновку про відсутність у АТ «Херсонобленерго» підстав для стягнення з Установи вартості будь-яких послуг, які могли надаватися у період з 01.03.2022 до 11.11.2022.

Доводи позивача про необхідність визначення обсягів споживання на тимчасово окупованих територіях України у 2022 році на підставі наказів Міністерства енергетики України судом відхиляються, оскільки Закон № 1207-VII має вищу юридичну силу ніж наказ Міністерства, у зв`язку з чим, під час вирішення даного спору суд керується Законом. Позиція суду з даного питання відповідає висновкам, які наведені у постанові Верховного Суду від 23.10.2025 у справі №916/1650/23.

Враховуючи викладене вище господарський суд доходить висновку, що після деокупації Херсонської міської територіальної громади та отримання фактичного доступу до лічильників електричної енергії АТ «Херсонобленерго» мало здійснити перерахунок обсягу електричної енергії, виключивши з такого обсягу нарахування за період окупації.

Відповідно до п. 4.3 ПРРЕЕ дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.

Пунктом 5.1.1 ПРРЕЕ встановлено, що оператор системи має право отримувати своєчасно плату за надання послуги з розподілу або передачі електричної енергії та плату за перетікання реактивної електричної енергії відповідно до умов договорів та законодавства України.

У пункті 5.5.5 ПРРЕЕ визначено, що споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Кодекс комерційного обліку електричної енергії затверджено постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 311 (далі - Кодекс комерційного обліку).

Пунктом 8.6.10 Кодексу комерційного обліку електричної енергії передбачено, що перевірка достовірності даних засобів комерційного обліку електричної енергії (ЗКО) безпосередньо на місці їх установлення забезпечується сторонами за необхідності, але не рідше ніж один раз на шість місяців, про що складається відповідний акт контрольного огляду даних засобів комерційного обліку електричної енергії (ЗКО).

Обов`язок Оператора системи розподілу здійснювати зняття показів лічильника електричної енергії не рідше одного разу на шість місяців також передбачений п. 3.6 договору про надання послуг з розподілу електричної енергії.

Відповідно до абзаців 3-6 пункту 2.3.5 ПРРЕЕ у разі виникнення у споживача сумніву у правильності показів розрахункових засобів вимірювальної техніки або визначення суми у пред`явленому до оплати документі щодо оплати за постачання або розподіл (передачу) електричної енергії споживач подає про це заяву учаснику роздрібного ринку, який надав розрахунковий документ. Учасник ринку протягом 5 робочих днів від дня одержання заяви перевіряє документ (рахунок) щодо оплати електричної енергії, послуг з розподілу (передачі), комерційного обліку електричної енергії, компенсації перетікань реактивної електричної енергії тощо, у разі необхідності звертається в установленому Кодексом комерційного обліку порядку щодо перевірки даних комерційного обліку. На підставі отриманих за результатами перевірки даних комерційного обліку електропостачальник, оператор системи та постачальник послуг комерційного обліку за необхідності проводять відповідні коригування. За результатами перевірки учасник роздрібного ринку повідомляє споживача.

Згідно з пунктом 8.6.16. Кодексу комерційного обліку електричної енергії у разі виявлення у платіжному документі помилкових показів лічильника споживач має повідомити про це відповідного оператора системи/ППКО та електропостачальника та надати фактичні покази лічильника. Водночас індивідуальному побутовому споживачу достатньо надати фактичні покази лічильника оператору системи розподілу або електропостачальнику.

Таким чином, у випадку наявності сумнівів у правильності певних показників у виставлених рахунках споживач має право звернутися до відповідного суб`єкта з вимогою про проведення перевірки та подальшого відповідного коригування рахунків, а, в свою чергу, відповідні суб`єкти зобов`язані здійснити перевірку, звіряння виставлених рахунків та зазначених у них даних. Подібні за змістом висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 04.11.2023 у справі № 922/5404/23, від 05.03.2026 у справі № 908/3151/23.

В матеріалах справи відсутні докази звернення Установи до АТ «Херсонобленерго» про здійснення перевірки правильності відомостей після направлення позивачем листа від 18.03.2025 з додатками, що, в тім, не позбавляє відповідача права посилатися на вказану обставину під час вирішення даного спору.

Господарським судом було встановлено, що найбільше споживання електричної енергії згідно складених АТ «Херсонобленерго» актів приймання-передачі наданих послуг зафіксовано у лютому 2023 році, тобто після складення актів контрольного огляду вузлів обліку від 02.02.2023.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У ч. 1 ст. 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.06.2023 по справі №916/3027/21 наголосила, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Проте з наданих в матеріалах справи доказів не вбачається за можливе встановити обставину здійснення АТ «Херсонобленерго» перерахунку обсягу електричної енергії шляхом виключення з такого обсягу нарахування за період окупації. Судом враховано, що з огляду на позицію АТ «Херсонобленерго», яке заперечувало проти застосування Закону № 1207-VII до спірних правовідносин, можна дійти висновку, що таке перерахування проведено не було після першого контрольного огляду вузлів. При цьому суд зазначає, що подальше коригування обсягів електричної енергії, яке здійснювалося у 2023-2024 роках не має значення для вирішення даного спору, оскільки воно не надає можливості встановити обсяги споживання за період окупації, які мали бути встановлені під час відновлення електропостачання та контрольного огляду вузлів обліку.

З викладених обставин, враховуючи відсутність доказів здійснення АТ «Херсонобленерго» перерахунку обсягу електричної енергії шляхом виключення з такого обсягу споживання за період окупації при проведенні першого контрольного огляду вузлів обліку у 2023 році, господарський суд доходить висновку про недоведеність позивачем обставин споживання відповідачем зазначених у актах наданих послуг обсягів електричної енергії саме у період з лютого 2023 року до лютого 2025 року.

Наведене дозволяє суду дійти висновку про правомірність відмови у задоволенні заявлених АТ «Херсонобленерго» позовних вимог до Установи про стягнення 597 685,58 грн.

У п. 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 «Справа «Серявін та інші проти України», заява №4909/04, зазначено, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії», №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

З урахуванням висновків, до яких суд дійшов за результатом вирішення спору, суду не вбачається за необхідне надавати оцінку іншим доводам сторін.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Підсумовуючи вищезазначене, господарський суд доходить висновку про правомірність та законність відмови у задоволенні заявленого акціонерним товариством «Херсонобленерго» позову до державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» про стягнення заборгованості у розмірі 597 685,58 грн.

Судові витрати зі сплати судового збору покладаються судом на позивача у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення складено 13 квітня 2026 р.

Суддя С.П. Желєзна