ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2026м. ДніпроСправа № 904/6689/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "Ракурс", м. Апостолове, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг", м. Дніпро

про стягнення суми попередньої оплати у розмірі 68 862,26 грн., пені у розмірі 5 092,40 грн., 3% річних у розмірі 479,28 грн.

Суддя Ніколенко М.О.

Без участі представників сторін.

РУХ СПРАВИ.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "Ракурс" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг" про стягнення суми попередньої оплати у розмірі 68862,26 грн., пені у розмірі 5 092,40 грн., 3% річних у розмірі 479,28 грн.

Ухвалою суду від 28.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. Справу № 904/6689/25 ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.

Позивач вказав, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг" (надалі постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "Ракурс" (надалі - покупець) було укладено договір поставки № 61 від 21.04.2020 (надалі - договір).

Пунктом 1.1 договору передбачено, що постачальник приймає на себе зобов`язання передати покупцю у власність товари, а покупець зобов`язується сплатити і прийняти вказаний товар.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що найменування товару - згідно накладних на товар.

Одиниця вимірювання: літр (п. 1.3 договору).

Кількість: згідно накладних на товар (п. 1.4 договору).

Ціна 1 літру товару: згідно накладних на товар (п. 3.1 договору).

Згідно з п. 3.2 договору, загальна сума договору складається з загальної вартості товару за всіма видатковими накладними.

Позивач вказав, що на виконання умов договору між сторонами було підписано специфікації № 0022/0000230-С, № 0022/001521-С, № 0022/0001333-С, у яких погоджено найменування нафтопродуктів, вид талонів, кількість скретч-карток, кількість товару у літрах тощо.

Пунктом 4.1 договору визначені умови оплати: оплата товару здійснюється покупцем в національній валюті України в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника в день виписки рахунку на товар. Ціна одного літру товару вказується у рахунку - фактурі та дійсна протягом дня його виписки. Датою оплати вважається дата зарахування коштів на рахунок постачальника.

Після отримання оплати товару, постачальник зобов`язаний на протязі 5-ти робочих днів передати покупцю, а покупець зобов`язаний отримати від постачальника довірчі документи (скретч-картки) на придбану кількість ПММ, як підтвердження здійснення оплати.

Так, як вказав позивач, за видатковими накладними № 0022/0000230 від 25.01.2022, №0022/0001521 від 20.05.2020, № 0022/0001333 від 05.05.2020 постачальником було передано покупцю скретч-картки на загальну суму 444 780 грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 5.2.1 договору, передача покупцю товару за цим договором здійснюється на АЗС постачальника шляхом заправки автомобілів покупця при пред`явленні довіреними особами покупця скретч-картки.

Пунктом 5.2.2 договору передбачено, що скретч-картка є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у карті об`єму і марки товару, після чого всі обов`язки сторін по погашених скретч-картках вважаються виконаними, при цьому постачальник не може передати покупцю товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначено в скретч-картці.

Пунктом 5.1 договору визначено, що строк поставки товарів - до закінчення терміну дії довірчого документу (скретч-картки).

Позивач стверджує, що пред`являв на АЗС постачальника придбані скретч-картки задля фактичного отримання нафтопродуктів.

Однак, відповідач, за твердженням позивача, порушив свої зобов`язання за договором та не поставив позивачу пальне за придбаними останнім скретч - картками у повному обсязі. Всього відповідачем було поставлено позивачу нафтопродукти на загальну суму 375 917,74 грн. Скретч-картки на загальну суму 68 862,26 грн. залишились не реалізовані.

Позивач зазначив, що про неможливість фактичної реалізації придбаних скретч-карток позивач повідомив відповідача у вимозі № ЗГД-1809 від 22.10.2025, у якій вимагав від останнього протягом 7 календарних днів з дня отримання такої вимоги передати залишок товару на суму 68862,26 грн., а у випадку неможливості передати товар - повернути суму передоплати у розмірі 68 862,26 грн. у той же строк.

Позивач вказав, що вимога № ЗГД-1809 від 22.10.2025 була направлена на адресу постачальника 23.10.2025 поштовим відправленням № 138 та вручена одержувачу 30.10.2025.

Однак, відповіді на таку вимогу постачальник, за твердженням позивача, не надав, нафтопродукти не поставив, суму передоплати у розмірі 68 862,26 грн. не повернув. ЩО і стало причиною виникнення спору.

На підставі пункту 7.2. договору позивач нарахував пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за загальний період з 05.09.2025 по 01.12.2025 у розмірі 5 092,40 грн. за порушення відповідачем строків поставки оплаченого товару.

На підставі ст. 625 ЦК України, позивач нарахував відповідачу до сплати 3% річних у розмірі 479,28 грн. за загальний період з 05.09.2025 по 01.12.2025.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач відзиву на позов не надав.

ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом цього судового розгляду є вимоги прокурора про стягнення з відповідача передоплати за договором поставки № 61 від 21.04.2020 у розмірі 68 862,26 грн., пені у розмірі 5092,40 грн., 3% річних у розмірі 479,28 грн.

Для правильного вирішення цього спору необхідно встановити, які саме правовідносини склались між сторонами, які взаємні права та обов`язки виникли між сторонами (чи був оплачений позивачем товар, у якому розмірі; в які строки товар мав бути поставлений відповідачем), чи мало місце порушення будь-яких зобов`язань (чи був поставлений відповідачем оплачений товар), які саме зобов`язання порушені боржником, яке право чи інтерес кредитора порушено, які наслідки порушення зобов`язань боржником.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД. ПОЗИЦІЯ СУДУ.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг" (надалі постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "Ракурс" (надалі - покупець) було укладено договір поставки № 61 від 21.04.2020 (надалі - договір).

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі цього договору, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст.193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 10.1 договору, цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання сторонами та його скріплення печатками сторін (за умови наявності печатки у сторони).

Згідно з п. 10.2 договору, даний договір укладений терміном на 1 рік. У випадку, якщо жодна зі сторін письмово не виявила бажання припинити його дію, даний договір вважається пролонгованим на наступний рік на тих же умовах.

Пунктом 1.1 договору передбачено, що постачальник приймає на себе зобов`язання передати покупцю у власність товари, а покупець зобов`язується сплатити і прийняти вказаний товар.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що найменування товару - згідно накладних на товар.

Одиниця вимірювання: літр (п. 1.3 договору).

Кількість: згідно накладних на товар (п. 1.4 договору).

Ціна 1 літру товару: згідно накладних на товар (п. 3.1 договору).

Згідно з п. 3.2 договору, загальна сума договору складається з загальної вартості товару за всіма видатковими накладними.

На виконання умов договору між сторонами було підписано специфікації № 0022/0000230-С, № 0022/001521-С, № 0022/0001333-С, у яких погоджено найменування нафтопродуктів, вид талонів, кількість скретч-карток, кількість товару у літрах тощо.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 202 Господарського кодексу України та статтею 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Пунктом 4.1 договору визначені умови оплати: оплата товару здійснюється покупцем в національній валюті України в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника в день виписки рахунку на товар. Ціна одного літру товару вказується у рахунку - фактурі та дійсна протягом дня його виписки. Датою оплати вважається дата зарахування коштів на рахунок постачальника.

Після отримання оплати товару, постачальник зобов`язаний на протязі 5-ти робочих днів передати покупцю, а покупець зобов`язаний отримати від постачальника довірчі документи (скретч-картки) на придбану кількість ПММ, як підтвердження здійснення оплати.

Так, за видатковими накладними № 0022/0000230 від 25.01.2022, № 0022/0001521 від 20.05.2020, № 0022/0001333 від 05.05.2020 постачальником було передано покупцю скретч-картки на загальну суму 444 780 грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 5.2.1 договору, передача покупцю товару за цим договором здійснюється на АЗС постачальника шляхом заправки автомобілів покупця при пред`явленні довіреними особами покупця скретч-картки.

Пунктом 5.2.2 договору передбачено, що скретч-картка є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у карті об`єму і марки товару, після чого всі обов`язки сторін по погашених скретч-картках вважаються виконаними, при цьому постачальник не може передати покупцю товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначено в скретч-картці.

Пунктом 5.1 договору визначено, що строк поставки товарів - до закінчення терміну дії довірчого документу (скретч-картки).

Позивач пред`являв на АЗС постачальника придбані скретч-картки задля фактичного отримання нафтопродуктів.

Однак, відповідач порушив свої зобов`язання за договором та не поставив позивачу пальне за придбаними останнім скретч - картками у повному обсязі. Всього відповідачем було поставлено позивачу нафтопродукти на загальну суму 375 917,74 грн. Скретч-картки на загальну суму 68862,26 грн. залишились не реалізовані.

Про неможливість фактичної реалізації придбаних скретч-карток позивач повідомив відповідача у вимозі № ЗГД-1809 від 22.10.2025, у якій вимагав від останнього протягом 7 календарних днів з дня отримання такої вимоги передати залишок товару на суму 68 862,26 грн., а у випадку неможливості передати товар - повернути суму передоплати у розмірі 68 862,26 грн. у той же строк.

Вимога № ЗГД-1809 від 22.10.2025 була направлена на адресу постачальника 23.10.2025 поштовим відправленням № 138 та вручена одержувачу 30.10.2025.

Так, як було вказано вище, пунктом 5.1 договору визначено, що строк поставки товарів - до закінчення терміну дії довірчого документу (скретч-картки).

Однак, скретч-картки не містять терміну їх дії.

Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За таких обставин, постачальник мав передати покупцю залишкову частину товару на суму 68 862,26 грн. у семиденний строк від дня отримання вимоги № ЗГД-1809 від 22.10.2025, а саме до 10.11.2025 включно.

Відповіді на таку вимогу постачальник не надав, нафтопродукти не поставив.

Частиною 2 ст. 693 Цивільного кодексу України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №910/12382/17).

Відповідач прострочив своє грошове зобов`язання з повернення суми попередньої оплати у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки, та яку позивач зажадав повернути на підставі частини другої статті 693 ЦК України.

Таким чином, у постачальника виникло зобов`язання повернути покупцю суму попередньої оплати відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, частини першої статті 530 ЦК України з наступного дня після спливу строку поставки, а саме 11.11.2025.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої палати Верховного суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19.

Однак, відповідач порушив свої зобов`язання та не повернув позивачу суму передоплати у розмірі 68 862,26 грн.

А отже, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "Ракурс" про повернення суми попередньої оплати у розмірі 68 862,26 грн. є обґрунтованими.

Також згідно з п. 7.2. договору, за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим договором, сторони несуть відповідальність шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного стороною зобов`язання за кожний день прострочення.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

На підставі пункту 7.2. договору позивач нарахував пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за загальний період з 05.09.2025 по 01.12.2025 у розмірі 5 092,40 грн. за порушення відповідачем строків поставки оплаченого товару.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені суд встановив, що позивачем було неправильно визначено період прострочення виконання відповідачем свого зобов`язання з поставки товару.

Як було вказано вище, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, сторони у договорі передбачили можливість нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми будь-якого (не тільки грошового) невиконаного стороною зобов`язання за кожний день прострочення.

Правомірність нарахування стороною за договором пені за прострочення виконання боржником негрошового зобов`язання (за умови встановлення сторонами у такому договорі обов`язку оплати пені за прострочення виконання стороною негрошового зобов`язання та розміру такої пені) підтверджена численною судовою практикою, зокрема, Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18 лютого 2026 року у справі № 911/969/24.

Однак, для визначення початку періоду нарахування пені визначальним є саме дата настання строку виконання боржником свого договірного зобов`язання.

Під час розгляду цієї справи судом було встановлено, що постачальник мав передати покупцю залишкову частину товару на суму 68 862,26 грн. у семиденний строк від дня отримання вимоги № ЗГД-1809 від 22.10.2025, а саме до 10.11.2025 включно.

Тобто, постачальник був би таким, що прострочив своє зобов`язання з поставки товару, з 11.11.2025.

Разом з цим, 11.11.2025 негрошове зобов`язання постачальника з поставки товару припинилось внаслідок виникнення у нього зобов`язання повернути покупцю суму попередньої оплати (що є грошовим зобов`язанням).

Відтак, у період з 05.09.2025 по 01.12.2025, за який позивач нараховує пеню за прострочення виконання відповідачем свого зобов`язання з поставки товару, такого прострочення у відповідача не існувало.

А отже, позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 5 092,40 грн. є необґрунтованими.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі ст. 625 ЦК України, позивач нарахував відповідачу до сплати 3% річних у розмірі 479,28 грн. за загальний період з 05.09.2025 по 01.12.2025.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних суд встановив, що позивачем було неправильно визначено період прострочення виконання відповідачем свого грошового зобов`язання.

Як було вказано вище, у постачальника виникло зобов`язання повернути покупцю суму попередньої оплати 11.11.2025.

Відтак, відповідач є таким, що прострочив своє грошове зобов`язання, з 12.11.2025.

За розрахунком суду, 3% річних на суму боргу 68 862,26 грн. за період з 12.11.2025 по 01.12.2025 становлять 113,20 грн.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення 3% річних є обґрунтованими у розмірі 113,20 грн.

ПЕРЕЛІК ДОКАЗІВ, ЯКИМИ СТОРОНИ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ АБО СПРОСТОВУЮТЬ НАЯВНІСТЬ КОЖНОЇ ОБСТАВИНИ, ЯКА Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Обставини, на які посилається позивач, доводяться договором № 61 від 21.04.2020 (т. 1 а.с. 15 - 16), видатковими накладними (т. 1 а.с. 33, 38), специфікаціями (т. 1 а.с. 18, 34, 39), реєстрами невикористаних скретч-карток (т. 1 а.с. 19 - 31, 35 - 36, 40 - 44), рахунками - фактурами (т. 1 а.с. 32, 37), вимогою з доказами направлення (т. 1 а.с. 45 - 50).

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити у частині стягнення суми попередньої оплати у розмірі 68 862,26 грн. та 3% річних у розмірі 113,20 грн.

У задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 5 092,40 грн. та 3% річних у розмірі 366,08 грн. - слід відмовити.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача зі сплати судового збору слід розподілити пропорційно задоволених позовних вимог.

При цьому, слід зазначити про таке.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем заявлено 1 вимогу майнового характеру загальною ціною 74 433,94 грн.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до пп. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру позивачем сплачується 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року становить 3 028 грн.

Частиною 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

За таких обставин, за подання цього позову позивачем мав бути сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Платіжною інструкцією № 5325 від 24.11.2025 позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 3 028 грн. Тобто, позивачем було надлишково сплачено до державного бюджету судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відтак, надлишково сплачений позивачем судовий збір у розмірі 605,60 грн. може бути повернутий останньому ухвалою суду за відповідним клопотанням.

Керуючись положеннями Господарського Кодексу України, Цивільного кодексу України, ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг" (місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Мандриківська, буд. 47, оф. 503; ідентифікаційний код: 41449359) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "Ракурс" (місце реєстрації: 53800, Дніпропетровська обл., Апостолівський р-н, місто Апостолове, вулиця Вокзальна, будинок 5; ідентифікаційний код: 40170782) суму попередньої оплати у розмірі 68862,26 грн., 3% річних у розмірі 113,20 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2244,76 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 5 092,40 грн. та 3% річних у розмірі 366,08 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 15.04.2026.

Суддя М.О. Ніколенко