ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 рокум. ОдесаСправа № 916/1377/25
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів: Богацької Н.С.,

Діброви Г.І.,

секретар судового засідання Полінецька В.С.,

за участю представників учасників судового процесу:

від ФГ «АПК»: не з`явився;

від ПСП «Агрофірма «Роднічок»: Сергєєва К.О., за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Фермерського господарства ,,АПК

на рішення Господарського суду Одеської області

від 13 серпня 2025 року (повний текст складено 26.08.2025)

у справі № 916/1377/25

за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства ,,Агрофірма ,,Роднічок

до Фермерського господарства ,,АПК

про стягнення 444 114,97 грн.

та

за зустрічним позовом Фермерського господарства ,,АПК

до Приватного сільськогосподарського підприємства ,,Агрофірма ,,Роднічок

про визнання договору недійсним

суддя суду першої інстанції: Лічман Л.В.

місце винесення рішення: м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 21.04.2026, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 Приватне сільськогосподарське підприємство «Агрофірма «Роднічок» звернулось (Позивач) до Господарського суду Одеської області з позовними вимогами до Фермерського господарства «АПК» (Відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 444 114,97 грн.. з якої 396 492,75 грн. сума боргу за Договором суборенди землі № РД-015466 від 01.01.2024; 28 945,19 грн. інфляційні витрати; 13 242,86 грн. пеня; 5434 грн. 3% річних. Також позивач просив стягнути з відповідача судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем умов Договору суборенди землі № РД-015466 від 01.01.2024 в частині оплати суборендної плати за земельну ділянку у період з 02.10.2024-17.03.2025, на яку позивачем нараховані штрафні та фінансові санкції, за прострочення виконання грошового зобов`язання.

У травні 2025 Фермерського господарство «АПК» подало зустрічну позовну заяву до Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Роднічок», в якій просить визнати недійсним Договір суборенди землі від 01.01.2024 р. № РД-015466, укладений між сторонами.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що всупереч ст.8 Закону України «Про оренду землі» оспорюваний договір укладено без письмової згоди власників земельних ділянок на передачу їх в суборенду.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.08.2025 у справі №916/1377/25 (суддя Лічман Л.В.) позов Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Роднічок» задоволено. Стягнуто з Фермерського господарства «АПК» на користь Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Роднічок» 396492 грн. 75 коп. боргу, 28945 грн. 19 коп. інфляційних втрат, 13242 грн. 86 коп. пені, 5434 грн. 17 коп. 3% річних та 6661 грн. 72 коп. судового збору. У задоволенні зустрічного позову Фермерського господарства «АПК» відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що на виконання умов Договору суборенди землі № РД-015466 від 01.01.2024, Орендодавцем передано, а Суборендарем прийнято в строкове платне користування земельні ділянки в межах території с.Чорнобаївка Білозерського району Херсонської області загальною площею 88,1095 га. В свою чергу, Суборендарем в порушення приписів законодавства та умов договору, плати за користування землею не перераховано, оскільки відповідно до положень ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України та п.11 Договору мав бути виконаний до 01.10.2024. Таким чином, позовна вимога про стягнення суборендної плати у розмірі 396 462,75 грн. підлягає задоволенню. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову Фермерського господарства «АПК», суд дійшов висновку, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що надані Приватним сільськогосподарським підприємством «Агрофірма «Роднічок» письмові згоди власників орендодавців на передачу земельних ділянок в суборенду спростовують обставини на яких ґрунтується зустрічний позов.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Фермерське господарство «АПК» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 13.08.2025 у справі №916/1377/25 в частині задоволення позову Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Роднічок» до Фермерського господарства «АПК» про стягнення 444114,97 грн. Прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Роднічок» до Фермерського господарства «АПК» про стягнення 444114,97 грн. у справі № 916/3234/24 повністю. Всі судові витрати у справі покласти на позивача.

Доводи апеляційної скарги, викладені ФГ «АПК» в апеляційній скарзі, полягають у наступному:

- з витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про реєстрацію іншого речового права, право суборенди Фермерського господарства «АПК» на 42 земельні ділянки зареєстровані в державному реєстрі 22.07.2024, а тому у відповідності до п.40 Договору, він набуває чинності після підписання сторонами та державної реєстрації, набув чинності лише 22.07.2024;

- з 01.01.2024 01.10.2024 розмір орендної плати становить 297 910,25 грн. Період, протягом якого суборендар мав законе право на використання майна з 22.07.2024 01.10.2024 складає 67 165,22 грн;

- з 11.11.2022 вся територія Чорнобаївської сільської територіальної громади, за винятком с. Чорнобаївка віднесена до території, на яких ведуться (велися) бойові дії, а тому здійснення фермерським господарством сільськогосподарської діяльності та оброблення вказаних земельних ділянок виявилося неможливим фактично протягом всього строку дії Договору суборенди.

Більш детально доводи Фермерського господарства «АПК» викладені в апеляційній скарзі.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом від 16.09.2025, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів: Богацької Н.С., Діброви Г.І.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.09.2025 вирішенно питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства «АПК» було відкладене до надходження витребуваних цією ж ухвалою з Господарського суду Одеської області матеріалів справи №916/1377/25 до суду апеляційної інстанції.

22.09.2025 матеріали справи №916/1377/25 надійшли до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.10.2025, у складі: головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів: Богацької Н.С., Діброви Г.І. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства «АПК» на рішення Господарського суду Одеської області від 13.08.2025 у справі № 916/1377/25 продовжено розгляд вказаної апеляційної скарги на розумний строк та призначено справу №916/1377/25 до розгляду на 17.12.2025 року о 14:30 год. ПСП ,,Агрофірма ,,Роднічок встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право протягом цього ж строку подати до суду заяви чи клопотання стосовно процесуальних питань.

27.10.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ПСП «Агрофірма «Роднічок» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній не погоджується з її доводами, вважає оскаржуване рішення Господарського суду Одеської області у справі №9161377/25 цілком обґрунтованим та законним, у зв`язку з чим просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вказане рішення без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу зазначено, що Договір суборенди землі № РД-015466 від 01.01.2024 укладений з Фермерським господарством «АПК» під час військової агресії РФ, тому останній усвідомлював всі ризики, пов`язані з цим. Звільнення від сплати орендної плати є істотним втручанням у правовідносини сторін договору, тому може застосовуватись за виключних або надзвичайних обставин.

Також зазначено, що судом першої інстанції в даному випадку враховані всі обставини справи, правомірно та обґрунтовано не застосовані норми ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 08.12.2025 задоволена заява представника Приватного сільськогосподарського підприємства ,,Агрофірма ,,Роднічок адвоката Сергєєвої Катерини Олександрівни про надання їй можливості брати участь у судовому засіданні поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів через систему відеоконференцзв`язку EasyCon. Вирішено здійснювати розгляд справи №916/1377/25 в режимі відеоконференції.

У зв`язку з відрядженням судді зі складу колегії суддів, яка не є суддею-доповідачем, Богацької Н.С. з 12.12.2025 по 23.12.2025, судове засідання, призначене на 17.12.2025 у справі №916/1377/25 не відбулось, про що складено відповідну довідку судового засідання.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 повідомлено учасників справи №916/1377/25, що її розгляд відбудеться 18.03.2026 року о 14:30 год.

Однак, у зв`язку з перебуванням у відпустці головуючого судді Савицького Я.Ф. з 16.03.2026 по 20.03.2026 та участю судді-члена колегії Діброви Г.І. з 16.03.2026 по 20.03.2026 у підготовці НШСУ для підтримання кваліфікації суддів апеляційних господарських судів, вищевказане судове засідання у справі №916/1377/25 не відбулося, про що складено відповідну довідку судового засідання.

Ухвалою суду від 23.03.2026 учасників справи №916/1377/25 повідомлено про те, що розгляд апеляційної скарги ФГ «АПК» відбудеться 21.04.2026 о 14:45 год.

В судове засідання 21.04.2026 з`явився представник ПСП ,,Агрофірма «Роднічок», яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та наполягала на залишенні останньої без задоволення.

Представник ФГ «АПК» у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином. Про причини неявки суду не повідомлено, будь-якого клопотання щодо перенесення розгляду справи апелянтом не заявлено.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В судовому засіданні 21.04.2026, яке проводилось у режимі відеоконференції, проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

З огляду на матеріали справи вбачається, що 01.01.2024 року між Приватним сільськогосподарським підприємством «Агрофірма «Роднічок» (надалі Орендар) та Фермерським господарством «АПК» (надалі Суборендар) було укладено договір суборенди земельних ділянок № РД-015466 (надалі Договір).

Відповідно до пунктів 1 та 1.1 Договору, Орендар зобов`язався передати, а Суборендар прийняти у строкове платне користування земельні ділянки, що розташовані в межах території села Чорнобаївка Білозерського району Херсонської області, загальною площею 88,1095 га. Зазначені земельні ділянки перебувають у користуванні Орендаря на підставі чинних договорів оренди землі, укладених та зареєстрованих відповідно до вимог законодавства України. Перелік таких земельних ділянок із зазначенням їх кадастрових номерів, площ, а також даних орендодавців міститься у додатку № 1 до Договору, який є його невід`ємною частиною.

Орендар гарантував, що відповідно до вимог статті 8 Закону України «Про оренду землі» він має належне право передавати в суборенду земельні ділянки, що є предметом цього Договору.

Згідно з пунктом 2 Договору, загальна площа земельних ділянок, що передаються у суборенду, становить 88,1095 га. Відповідно до пункту 4 Договору, предметом суборенди є виключно земельні ділянки без передачі будь-якого іншого майна чи об`єктів.

Пунктом 5 Договору визначено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок станом на 01.01.2024 року становить 2 448 925,72 грн, що є базою для розрахунку суборендної плати.

Відповідно до пункту 8 Договору, його строк дії встановлено до 01.10.2024 року, з урахуванням періоду ротації основної сівозміни.

Згідно з пунктом 9 Договору, суборендна плата встановлена у грошовій формі та становить 396 492,75 грн на рік, у тому числі податок на додану вартість у розмірі 66 082,13 грн. При цьому, відповідно до пунктів 11 та 12 Договору, суборендна плата підлягає сплаті Суборендарем у повному обсязі до 01.10.2024 року виключно у грошовій формі.

Згідно з пунктом 15 Договору, земельні ділянки передаються у суборенду з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Факт передачі земельних ділянок від Орендаря до Суборендаря оформлюється актом приймання-передачі відповідно до пункту 20 Договору. Такий акт був підписаний сторонами, що підтверджує передачу земельних ділянок загальною площею 88,1095 га у користування Суборендаря.

Відповідно до пункту 28 Договору, Орендар має право вимагати від Суборендаря своєчасного та повного внесення суборендної плати. У свою чергу, згідно з пунктом 29 Договору, Суборендар зобов`язаний здійснювати розрахунки з Орендарем у повному обсязі та у встановлені строки.

Пунктом 40 Договору передбачено, що він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та державної реєстрації права суборенди відповідно до чинного законодавства.

Додаток № 1 до Договору містить детальну інформацію щодо 42 земельних ділянок, зокрема їх кадастрові номери, площі, дані орендодавців та реквізити відповідних договорів оренди.

Договір суборенди, додаток № 1 до нього, а також акт приймання-передачі земельних ділянок підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками, що свідчить про належне оформлення правовідносин між сторонами.

Разом з тим, Суборендар, всупереч умовам Договору, не виконав свого обов`язку щодо своєчасної та повної сплати суборендної плати за користування земельними ділянками.

У зв`язку з цим, Орендар (Приватне сільськогосподарське підприємство «Агрофірма «Роднічок») звернувся до господарського суду з первісним позовом з метою захисту своїх порушених прав та законних інтересів, зокрема щодо стягнення заборгованості за Договором суборенди.

Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши апеляційну скаргу в межах її доводів, перевіривши правильність юридичної оцінки фактичних обставин даної справи та повноту їх встановлення, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.

Суборендар, всупереч умовам Договору, не виконав свого обов`язку щодо своєчасної та повної сплати суборендної плати за користування земельними ділянками.

Оцінюючи спірні правовідносини, колегія суддів апеляційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладений між сторонами договір суборенди землі за своєю правовою природою є різновидом договору найму (оренди), що регулюється положеннями глави 58 Цивільного кодексу України та спеціальними нормами земельного законодавства.

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) одна сторона (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) майно у користування за плату на певний строк.

Частиною першою статті 774 Цивільного кодексу України передбачено, що передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм, суборенда) допускається лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом.

Водночас, відповідно до статті 8 Закону України «Про оренду землі», орендар має право передавати орендовану земельну ділянку або її частину у суборенду за згодою орендодавця, якщо інше не передбачено договором оренди.

Таким чином, укладення між сторонами Договору суборенди відповідає вимогам чинного законодавства України.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Аналогічний обов`язок встановлено статтею 193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином у встановлені строки.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк.

Як встановлено судом, умовами Договору передбачено обов`язок Суборендаря сплатити суборендну плату у повному обсязі до 01.10.2024 року.

Проте, матеріалами справи підтверджується, що Суборендар не виконав свого грошового зобов`язання у визначений строк, чим порушив умови Договору.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Отже, Суборендар є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання зі сплати суборендної плати.

Частиною першою статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що невиконання Суборендарем обов`язку зі сплати суборендної плати є порушенням грошового зобов`язання, що є підставою для застосування передбачених законом правових наслідків, у тому числі стягнення заборгованості у судовому порядку.

Таким чином, звернення Орендаря до суду з відповідним позовом є належним способом захисту його порушеного права відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України.

На виконання умов укладеного Договору Орендар передав, а Суборендар прийняв у строкове платне користування земельні ділянки загальною площею 88,1095 га, розташовані в межах території с. Чорнобаївка Білозерського району Херсонської області, що підтверджується актом приймання-передачі, дослідженим судом першої інстанції.

Водночас Суборендар, порушуючи умови Договору та вимоги чинного законодавства, не виконав свого обов`язку щодо внесення суборендної плати у розмірі 396 492,75 грн. Зазначене грошове зобов`язання мало бути виконане до 01.10.2024 року відповідно до умов Договору та приписів частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, однак у встановлений строк виконане не було.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення основної заборгованості за суборендною платою у розмірі 396 492,75 грн.

Щодо заявлених до стягнення штрафних санкцій та інших нарахувань, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штрафом, пенею).

Згідно з частиною першою статті 548 Цивільного кодексу України забезпечення виконання зобов`язання застосовується у разі, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник зобов`язаний сплатити кредиторові у разі порушення зобов`язання; при цьому пеня обчислюється у відсотках від суми простроченого грошового зобов`язання за кожен день прострочення.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, визначені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Умовами пункту 14 Договору передбачено, що у разі несвоєчасного внесення суборендної плати Суборендар сплачує пеню у розмірі 0,02% від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Крім того, відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

З огляду на встановлений факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, а також перевіривши правильність здійснених позивачем розрахунків, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених до стягнення сум, а саме:

- інфляційних втрат у розмірі 28 945,19 грн за період з жовтня 2024 року по лютий 2025 року;

- пені у розмірі 13 242,86 грн за період з 02.10.2024 по 17.03.2025;

- трьох відсотків річних у розмірі 5 434,17 грн за той самий період.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат, пені та трьох відсотків річних є правомірними та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо доводів відповідача про те, що обов`язок зі сплати орендної плати виникає виключно з моменту державної реєстрації права суборенди (22.07.2024), колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України суди враховують висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.03.2024 у справі № 902/1207/22 сформульовано правову позицію щодо розмежування моменту укладення договору оренди землі та моменту виникнення речового права оренди.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що договір оренди землі є консенсуальним, а отже вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов та його підписання. Саме з цього моменту між сторонами виникають зобов`язальні правовідносини, в межах яких сторони набувають взаємних прав та обов`язків.

Водночас державна реєстрація права оренди (суборенди) є моментом виникнення речового права, що має значення для відносин з третіми особами, але не впливає на існування зобов`язальних правовідносин між сторонами договору.

Отже, навіть у разі, коли момент укладення договору та момент державної реєстрації речового права не збігаються, сторони зобов`язані виконувати свої договірні обов`язки, що виникли з моменту укладення договору.

З урахуванням наведеного, доводи відповідача , викладанні в апеляційній скарзі про відсутність обов`язку зі сплати суборендної плати до моменту державної реєстрації права суборенди є безпідставними та обґрунтовано відхилені судом першої інстанції.

Відповідно до частини шостої статті 762 Цивільного кодексу України наймач звільняється від плати за користування майном лише за умови доведення того, що таке майно не могло бути використане ним протягом певного періоду з причин, за які він не відповідає.

Правозастосовна практика Верховного Суду, сформована, зокрема, у 2023 2025 роках, виходить із того, що застосування зазначеної норми має виключний характер та потребує доведення саме об`єктивної неможливості використання майна, а не лише наявності складних чи несприятливих умов для здійснення господарської діяльності.

Так, Верховний Суд у низці постанов (зокрема, у спорах, пов`язаних із наслідками воєнного стану та ведення бойових дій) неодноразово наголошував, що:

- сам факт запровадження воєнного стану або віднесення території до зони бойових дій не є безумовною підставою для звільнення від виконання грошових зобов`язань;

- боржник повинен довести причинно-наслідковий зв`язок між відповідними обставинами та неможливістю виконання конкретного зобов`язання;

- ризик здійснення господарської діяльності, у тому числі в умовах воєнного стану, покладається на суб`єкта господарювання.

Аналогічний підхід простежується і в правових висновках Верховного Суду щодо застосування статті 617 Цивільного кодексу України, відповідно до яких форс-мажорні обставини не мають преюдиціального характеру та підлягають доведенню в кожній конкретній справі, а також не звільняють автоматично від виконання грошових зобов`язань.

З урахуванням наведеного, для звільнення від плати за користування майном відповідач мав довести не лише факт існування обставин, пов`язаних із веденням бойових дій, але й те, що такі обставини:

- безпосередньо стосуються саме спірних земельних ділянок;

- об`єктивно унеможливлюють їх використання за цільовим призначенням;

- існували протягом усього періоду, за який заявлено звільнення від плати.

Однак, як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, відповідач не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження:

- факту забруднення саме спірних земельних ділянок вибухонебезпечними предметами;

- проведення обстеження таких ділянок уповноваженими органами;

- встановлення заборони або обмеження їх використання компетентними органами державної влади;

- фактичної неможливості здійснення сільськогосподарської діяльності саме на цих ділянках.

Натомість доводи відповідача зводяться до загальних посилань на складну безпекову ситуацію в регіоні, що саме по собі не відповідає критеріям, визначеним частиною шостою статті 762 Цивільного кодексу України та сформованій судовій практиці.

Окремо колегія суддів звертає увагу на правову позицію Верховного Суду (2023 2025 рр.), відповідно до якої укладення договору після настання обставин, на які сторона згодом посилається як на підставу звільнення від відповідальності або виконання зобов`язання, свідчить про прийняття такою стороною відповідних ризиків.

У даному випадку Договір суборенди укладено 01.01.2024, тобто в умовах триваючої збройної агресії та існування об`єктивних ризиків ведення господарської діяльності на відповідній території. Відтак відповідач, як професійний учасник господарських відносин, повинен був оцінити можливість виконання своїх зобов`язань та наслідки їх невиконання.

Подібний підхід узгоджується також із принципами свободи договору (стаття 627 Цивільного кодексу України) та обов`язковості договору (стаття 629 Цивільного кодексу України), які передбачають, що сторони є вільними у визначенні умов договору та несуть ризики, пов`язані з його виконанням.

Крім того, Верховний Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що грошові зобов`язання за загальним правилом є такими, виконання яких не залежить від можливості використання майна, а отже підлягають виконанню незалежно від настання зовнішніх обставин, якщо інше прямо не доведено стороною.

Щодо доводів відповідача про припинення обов`язку зі сплати суборендної плати після закінчення строку дії Договору, колегія суддів зазначає, що Верховний Суд послідовно виходить із того, що припинення дії договору не припиняє невиконаних грошових зобов`язань, які виникли під час його дії.

Відповідно, нарахування пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних після спливу строку дії Договору є правомірним, оскільки такі нарахування є наслідком прострочення виконання грошового зобов`язання, а не самостійним зобов`язанням, строк дії якого обмежується строком дії договору.

Таким чином, з урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи відповідача не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин, не підтверджені належними доказами та суперечать усталеній практиці Верховного Суду, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для застосування частини шостої статті 762 Цивільного кодексу України та звільнення відповідача від виконання грошового зобов`язання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, надав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, правильно встановив фактичні обставини та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм чинного законодавства та фактичних обставин справи, а тому не можуть бути підставою для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору, колегією суддів не встановлено.

Відтак, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни рішення господарського суду першої інстанції відсутні.

Тому відносно інших аргументів апелянта, які викладені ним в апеляційній скарзі, судова колегія зазначає, що вони були досліджені, однак, не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

З огляду на встановлені обставини судова колегія зазначає, що наведені апелянтом доводи не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення і ухвалення нового рішення, оскільки вони спростовуються встановленими у справі обставинами, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди Фермерського господарства «АПК» з висновками суду першої інстанції про задоволення позову.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору, колегією суддів не встановлено.

Відтак, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни рішення господарського суду першої інстанції відсутні.

Тому відносно інших аргументів апелянта, які викладені ним в апеляційній скарзі, судова колегія зазначає, що вони були досліджені, однак, не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

З огляду на встановлені обставини судова колегія зазначає, що наведені апелянтом доводи не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення і ухвалення нового рішення, оскільки вони спростовуються встановленими у справі обставинами, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди Фермерського господарства «АПК» з висновками суду першої інстанції про задоволення позову.

Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна Фермерського господарства «АПК» задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Одеської області від 13.08.2025 у справі №916/1377/25 залишається без змін.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства ,,АПК залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 13.08.2025 у справі №916/1377/25 залишити без змін.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.

Повний текст постанови складений та підписаний 22.04.2026.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Богацька Н.С.

Суддя Діброва Г.І.