СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року м. Харків Справа № 917/1296/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гребенюк Н.В. , суддя Шутенко І.А.

за участю секретаря судового засідання Бєлкіної О.М.

за участю представників сторін:

позивача Рак А.С.

відповідача не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу ТОВ «Агро-Пестицид» (вх. № 356П/1) на рішення господарського суду Полтавської області від 30.01.2026 у справі № 917/1296/25 (повне рішення складено 30.01.2026 у приміщенні господарського суду Полтавської області суддею Байдуж Ю.С.)

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Пестицид», ; вул. Соборності, 14, оф.3, м. Полтава, Полтавська область,36011

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Футбольний клуб "Ворскла", ; м-н Незалежності,16, м. Полтава, Полтавська область,36000

про розірвання договору та стягнення 248 958,44 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Пестицид» звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Футбольний клуб "Ворскла" про розірвання договору № 06/03-25-1 від 01.03.2025, укладеного між сторонами, та стягнення вартості наданих послуг у розмірі 248 958,44 грн., що включають в себе 220 000,00 грн, сплачених за Договором, 17 549,44 грн 3 % річних та 11 409,00 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач повністю не виконав своїх договірних зобов`язань за Договором.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 30.01.2026 у справі № 917/1296/25 у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось ТОВ «Агро-Пестицид», в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 30.01.2026 у справі № 917/1296/25 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що він не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підписання позивачем актів виконаних робіт без зауважень свідчить про прийняття ним наданих відповідачем послуг та відсутність будь-яких заперечень щодо їх якості чи обсягу, оскільки акт приймання-передачі наданих послуг є лише документом бухгалтерського обліку, який підтверджує волевиявлення сторін, але сам по собі не створює і не підтверджує факту реального надання послуг, якщо такий факт не мав місця. Як зазначає апелянт, такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.10.2023 у справі № 911/1981/20, де зазначено, що «основною первинною ознакою будь-якої господарської операції, як то надання послуг чи виконання робіт, є її реальність. Наявність належним чином оформлених первинних документів (підписаних уповноваженими представниками обох сторін) є вторинною, похідною ознакою» (п. 7.21 постанови). Крім того, у цій же справі Верховний Суд наголосив, що «передання і прийняття робіт на підставі підписаного в односторонньому порядку акта і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за наявності реального виконання робіт за договором» (п. 7.20 постанови). Як стверджує апелянт, ним у позовній заяві прямо зазначено, що акти виконаних робіт були підписані до фактичного надання послуг, з огляду на презумпцію добросовісності відповідача та очікування належного виконання ним договірних зобов`язань у майбутньому. Суд першої інстанції, на думку апелянта, не надав жодної оцінки цим поясненням, не спростував їх та не навів мотивів, з яких вони були відхилені. Таким чином, суд першої інстанції фактично ототожнив формальне підписання актів із реальним виконанням договору, що суперечить правовій природі договору про надання послуг та положенням статей 901, 903, 906 Цивільного кодексу України.

Крім того, апелянт зазначає, що відповідно до статті 906 Цивільного кодексу України, саме виконавець зобов`язаний довести належне виконання договору та відсутність своєї вини у разі заперечення факту надання послуг. Цей обов`язок підтверджено і Верховним Судом у справі № 911/1981/20, де вказано, що «саме виконавець (відповідач) зобов`язаний довести факт належного виконання робіт за договором» (п. 7.24 постанови). Відповідач жодного доказу фактичного надання рекламних послуг суду не надав, у зв`язку з чим покладення судом негативних наслідків доказування на позивача є неправомірним.

Одночасно апелянт звернувся з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, посилаючись на те, що повний текст рішення отримано лише 02.02.2026.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 клопотання апелянта про поновлення строку на подання апеляційної скарги задоволено, строк на подання апеляційної скарги поновлено.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Агро-Пестицид» (вх. № 356П/1) на рішення господарського суду Полтавської області від 30.01.2026 у справі № 917/1296/25.

Встановлено учасникам справи строк для подання відзивів на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень з доказами їх надсилання іншим учасникам провадження - протягом 15 днів (з урахуванням вимог ст. 263 ГПК України) з дня вручення даної ухвали.

Призначено справу до розгляду на 14.04.2026.

В судове засідання, призначене на 14.04.2026, з`явився представник позивача.

Представник відповідача не з`явився, надіслав 14.04.2026 до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з відрядженням адвоката відповідача Арзуманяна В.А. 13-14 квітня 2026 року до м. Чорноморськ (Одеська область), що унеможливлює його участь в судовому засіданні 14.04.2026.

Частинами 11 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Ухвала Східного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 доставлена до електронних кабінетів учасників справи 09.03.2026, що підтверджується довідками про доставку електронного листа та свідчить про належне повідомлення учасників справи про час та місце проведення судового засідання.

Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, відповідач не був позбавлений права забезпечити участь іншого представника в судове засідання, тому колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення вказаного клопотання.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, 01.03.2025 позивач у справі, Товариство з обмеженою відповідальність «Агро-пестициди», та відповідач, Товариство з обмеженою відповідальність «Футбольний клуб «Ворскла», уклали між собою Договір на надання рекламних послуг №06/03/25-01 (надалі Договір), строком дії до 30.06.2025, з можливістю пролонгації на той самий строк (преамбула та п. 10.3. Договору).

Предметом Договору є зобов`язання відповідача (Виконавець за Договором) надати позивачу (Замовник за Договором) рекламні послуги на умовах та в порядку Договору, а також зобов`язання позивача прийняти та оплатити ці послуги (п. 1.1. Договору).

Конкретний перелік послуг вказується в Додатках і актах виконаних робі, які є невід`ємною частиною Договору (п. 1.2.) Договору.

З умов укладеного договору вбачається, що сторони спору узгодили між собою наступне:

- відповідач зобов`язаний надати позивачу послуги у термін з 01.03.2025 до 30.06.2025 (період футбольного сезону) (п. 2.1. Договору);

- загальна вартість послуг за Договором складає 537 900,00 грн, в тому числі ПДВ за весь період надання послуг, що в один місяць становить 134 475, 00 грн, в т.ч. ПДВ (п. 3.1. Договору);

- оплата за один календарний місяць відбувається до 10 (десятого) числа кожного місяця надання послуг, незалежно від факту надання рахунку відповідачем (п. 3.2. Договору);

- по завершенню надання послуг Виконавець щомісяця надає Замовнику 2 примірника акту прийому-передачі наданих послуг. Замовник зобов`язаний протягом 5-ти робочих днів розглянути зазначені акти та підписати їх. За наявності у Замовника претензій до Виконавця відносно якості або кількості наданих послуг, надати Виконавцю вмотивовану відмову від підписання Акту (п. 4.2. Договір).

Умовами Договору сторони також визначили відповідальність сторін за його порушення. Зокрема, Виконавець за порушення погоджених строків надання послуг має сплатити Замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від їх вартості за кожен день прострочення. А за несвоєчасну оплату послуг Замовником Виконавцю, першому нараховується пеня у такому ж розмірі, від суми боргу за кожен день прострочення, та ін. (п. 5.1., п. 5.2. Договору).

Також сторони спору узгодили між собою, що цей Договір може бути розірваним в односторонньому порядку, при цьому повідомлення про розірвання повинно бути надане за один місяць до припинення дії Договору (п. 7.2. Договору).

З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 220 000,00 грн за Договором, що підтверджується платіжними інструкціями від 07.03.2025 №232 та від 09.04.2025 №260.

В свою чергу, відповідач надав позивачу рекламні послуги з розміщення символіки ТОВ «Агро-Пестицид» на банері та лед-панелі (місце розташування банеру стадіон «Ворскла» ім. О. Бутовського, м. Полтава, м-н Незалежності 16; розмір банерів 2.5м х 3м (3 шт.), 8м х 2,5 м, 5м х 5м та інформаційна лед-панель) за період березень-червень 2025р. на загальну суму 537 475, 00 грн, зокрема, 134 475,00 грн щомісячно, що вбачається з наявних у матеріалах справи Актів виконаних робіт від 31.03.2025, 30.04.2025, 31.05.2025, 30.06.2025 (а. с. 7 - 10).

Зазначені акти підписані з боку позивача та відповідача.

В подальшому, 26.06.2025, позивач направив відповідачу Претензію № 1 з Вимогою про повернення сплачених позивачем коштів в сумі 220 000,00 грн на рахунок позивача, у зв`язку не наданням визначених Договором послуг та, як наслідок, понесенням збитків позивачем (а. с. 34, 46-47).

Разом з тим, 26.06.2025 позивач також направив відповідачу Заяву про розірвання Договору в порядку п. 10.4. Договору та Повідомлення про проведення огляду місця надання послуг (а. с. 33, 35, 44, 45, 48, 49).

Обставини невиконання вимог позивача з повернення коштів за Договором стали підставою для звернення позивача до суду з позовом, який розглядається у цій справі.

Надаючи власну правову оцінку обставинам справи, суд апеляційної інстанції ураховує таке.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 626, 628, 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

При цьому, у статті 6 Цивільного кодексу України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Водночас, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ст. 628 ЦК України).

Тобто, з системного аналізу наведених норм випливає, що договір, будучи обов`язковим для виконання, поєднує в собі погоджені на розсуд сторін умови та обов`язкові вимоги цивільного законодавства, при цьому сторони наділені правом відступати від положень закону для самостійного врегулювання відносин, якщо тільки така заборона прямо не встановлена актом або не випливає з його змісту чи суті самих відносин.

З обставин цієї справи вбачається, що Договір, який сторони спору уклали у цій справі, має характерні ознаки договору надання послуг.

Відповідно до норм закону, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами (ст. 901, ст. 905 ЦК України).

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 903 ЦК України).

Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами (ст. 905 ЦК України).

Договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

В свою чергу норми Цивільного кодексу України регулюють загальний порядок розірвання Договору, зокрема: зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ст. 651 ЦК України).

Отже з аналізу наведених норм, договір може бути розірваним в односторонньому порядку, якщо сторони про це домовилися в договорі, і про інше не має прямої вказівки у законі.

Так, відповідно до предмету позову позивач просить розірвати Договір, укладений з відповідачем посилаючись на істотне порушення умов договору відповідачем, яке полягає у його не виконанні, зокрема: не надання відповідачем рекламних послуг узгоджених між сторонами, з моменту його укладення, позбавивши тим самим позивача того на що останній розраховував. У зв`язку з чим позивач просить стягнути сплачені ним відповідачу за Договором кошти, а також інфляційні втрати та 3% річних.

Так, як встановлено колегією суддів, сторони спору узгодили між собою, що Договір може бути розірваний в односторонньому порядку, при цьому повідомлення про розірвання повинно бути надане за один місяць до припинення дії Договору (п. 7.2. Договору, п. 2.5. рішення).

Ця умова позивачем не виконана повідомлення про розірвання договору в межах строку дії договору ним взагалі не направлялося, а надіслана позивачем до відповідача заява від 26.06.2025 за своєю юридичною суттю є відмовою від пролонгації договору на майбутнє.

Втім, колегією суддів встановлено, що врегулювавши взаємовідносини за Договором позивач здійснив дії, які свідчать про прийняття ним виконання за Договором, зокрема: підписав Акти виконаних робіт на надання рекламних послуг від 31.03.2025, від 30.04.2025, від 31.05.2025, від 30.06.2025, а також частково сплатив грошові суми (всього 220 000,00 грн) на оплату цих послуг (п. 2.6., п. 2.7. Рішення).

При цьому своїм правом на розірвання Договору за весь цей період позивач не скористався.

Разом з тим, досліджуючи аргументи позивача та докази надані на їх доведення щодо ненадання відповідачем послуг за Договором у червні 2025р., колегія суддів зазначає наступне.

З досліджених доказів у справі, а саме: Огляду місця надання послуг за Договором, що складений представником позивача, а також фото- та відеофайлів, з яких вбачається відсутність банерів ТОВ «Агро-Пестициди» у внутрішній частині Стадіону «Воскла» та його зовнішній частині, на фасаді біля головного входу дійсно факт надання послуг за Договором станом на 27.06.2025 (дата здійснення огляду) колегією суддів не вбачається.

З даного відео зафіксована територія стадіону вочевидь не містить рекламних банерів позивача. Втім колегія суддів може допускати їх наявність в будь-якій іншій погодженій між сторонами частині стадіону, яку встановити з наявних у матеріалах справи доказів не можливо, оскільки сторони узгодити розташування реклами загальними словами стадіон ««Ворскла», лед-панель».

Так, в обґрунтування заперечень на позов відповідач вказав, що розміщення реклами позивач при огляді не побачив, оскільки він не знав, де вона розташована, та не оглядав лед-панель, оскільки при огляді був відсутній представник відповідача через те, що у запропонований час огляду відповідач не міг забезпечити таку участь представника. При цьому на сайті https://vorskla.com.ua/ й досі є реклама позивача.

Оцінюючи ці обставини, колегія суддів зазначає, що порядок надання послуги сторони встановлюють в договору на власний розсуд і несуть усі ризики, пов`язані із недостатньою регламентацію місця розміщення реклами, визначення конкретних лед-панелей, часу та тривалості трансляції реклами тощо.

За відсутності цих умов в договорі колегія суддів критично оцінює твердження позивача про те, що його представники «не бачили реклами», оскільки невідомо, де саме слід перевіряти наявність реклами на яких панелях, в яку годину дня, з якою періодичністю чи тривалістю.

Крім того, з відеофайлу, наданого позивачем, вбачається, що на відео зафіксована не вся територія відповідача, що вказує для на те, що даний доказ не є достатнім для доведення обставини, на яку посилається позивач.

За таких умов колегія суддів приходить до висновку про те, що позивачем не доведене порушення договору з боку відповідача.

Крім того, колегія суддів враховує той факт, що позивач не може спростовувати власноруч подані ним докази (акти приймання виконаних послуг). Зазначаючи про підписання актів про прийняття виконання за угодою, представник позивача пояснив, що «позивач сподівався на належне виконання умов договору відповідачем і підписав такі акти «авансом»». Між тим, сторона, вчиняючи такі дії на свій страх і ризик, несе усі негативні наслідки невиконання угоди іншою стороною. Оскільки вказані акти не спростовані і не визнані недійними, задоволення позову є неможливим, адже предметом договору є послуги, які споживаються в момент їх надання. Навіть в разі розірвання договору, предметом якого є послуги, що споживаються в момент їх надання, стягнення коштів є неможливим, тому що цей вид послуг вважаються повністю спожитими в момент їх надання

Колегія суддів зазначає, що під час розгляду справи суд керується тим, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень ( ст. 74 ГПК України).

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів (ст. 2 ГПК).

До основних засад (принципів) господарського судочинства відноситься принцип змагальності сторін, який полягає в тому, що зокрема: кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (ст. 3, 13 ГПК України).

Надаючи оцінку наведеним обставинам, колегія суддів виходить також зі стандартів доведення у господарському процесі.

Так, згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому судом враховано правовий висновок зроблений Верховним Судом у складі Касаційного господарського суду у п. 27 постанови від 29.08.2018 у справі № 910/23428/17, відповідно до якого при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Отже, констатуючи факт недостатності доказів, які свідчать про ненадання рекламних послуг відповідачем позивачу, а також у зв`язку з превалюванням одних доказів над іншими, а саме наявності у справі підписаних з обох сторін Договору Актів приймання-передачі наданих рекламних послуг, без зауважень, колегія суддів не вбачає обставин порушення Договору зі сторони відповідача.

Така оцінка випливає також з того, що в свою чергу, згідно пункту 6 статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Добросовісність це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Принцип добросовісності знаходиться в основі доктрини заборони суперечливої поведінки.

Доктрина заборони суперечливої поведінки базується ще на римській максимі ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці.

Такий аналіз наведено у Постанові КЦС ВС від 04.09.2020, справа № 311/2145/19.

Так, з обставин цієї справи, особа, яка підписала Акт, відповідно до якого прийняла виконані роботи без заперечень, не може в подальшому стверджувати про те, що такі роботи виконані не були.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову про розірвання договору та стягнення 220 000,00 грн., сплачених на виконання умов договору.

З огляду на відсутність підстав для стягнення 220 000,00 грн. колегія суддів дійшла висновку про відмову у нарахуванні 3% річних, інфляційних втрат.

Щодо тверджень, викладених в апеляційній скарзі, про неврахування судом першої інстанції правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у справі № 911/1981/20, колегія суддів зазначає, що зазначена правова позиція стосується передання і прийняття робіт на підставі підписаного в односторонньому порядку акту, а в даній справі акти наданих послуг робіт підписані обома сторонами без зауважень.

Посилання апелянта на те, що акти виконаних робіт були підписані до фактичного надання послуг, з огляду на презумпцію добросовісності відповідача та очікування належного виконання ним договірних зобов`язань у майбутньому, також не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при перегляді оскаржуваного судового рішення та не є підставою для його скасування.

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а також те, що доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 269, 270, п. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ТОВ «Агро-Пестицид» (вх. № 356П/1) на рішення господарського суду Полтавської області від 30.01.2026 у справі № 917/1296/25 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 30.01.2026 у справі № 917/1296/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 24.04.2026.

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя І.А. Шутенко