ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2026м. ДніпроСправа № 904/6870/25 (904/1329/26)

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Соловйової А.Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

За позовом Керівника Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Козятинської міської ради, Вінницька обл., Хмільницький район, м. Козятин

до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛІВАЙН ТОРГ", м. Дніпро

про стягнення заборгованості за Договором поставки в сумі 272 126,34 грн

Без виклику учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Керівник Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Козятинської міської ради звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛІВАЙН ТОРГ" про стягнення заборгованості за Договором поставки №2305-3 від 23.05.2022 в сумі 272 126,34 грн, з яких: 222 000 грн заборгованості, 11 096,91 грн інфляційних нарахувань, 5 565,21 грн 3% річних та 33 464, 22 грн пені.

Судом за допомогою автоматизованої системи документообігу суду встановлено, що 23.12.2025 Господарським судом Дніпропетровської області відносно відповідача - ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛІВАЙН ТОРГ" (49000, м. Дніпро, вул. Мандриківська, будинок 47, офіс 503., ) відкрито провадження у справі про банкрутство №904/6870/25, що перебуває на розгляді судді Господарського суду Дніпропетровської області Соловйової А.Є.

21.10.2019 року набув чинності Кодекс України з процедур банкрутства.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, на підставі положень частини 3 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства матеріали справи №904/6870/25(904/1329/26) передані до розгляду судді Соловйовій А.Є.

Ухвалою суду від 20.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Також, у частині 7 статті 6 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Так, судом встановлено, що ухвалою суду від 20.03.2026 зокрема, було роз`яснено відповідачу, що відповідно до ст. 178 ГПК України він має право надати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 165 ГПК України протягом 15 днів з дня отримання ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі. У разі ненадання відзиву на позовну заяву, додаткових доказів у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За змістом пункту 2 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Враховуючи вказане, з урахуванням положень частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України ухвала суду від 20.03.2026 була отримана відповідачем 21.03.2026, що підтверджується Довідкою Господарського суду Дніпропетровської області про доставку електронного листа до електронного кабінету ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛІВАЙН ТОРГ".

Станом на 22.04.2026 відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України 22.04.2026 судом прийнято рішення у справі.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Прокурор зазначає, що виконавчим комітетом Козятинської міської ради 22.07.2022 оприлюднено оголошення про проведення закупівлі без використання електронної системи Ш: № UА-2022-07-22-002381-а. Предмет закупівлі - товар, а саме: «ДК 021:2015:09130000-9: Нафта і дистиляти». Вартість предмета закупівлі -273 000 грн.

Згідно протоколу розкриття тендерних пропозицій UА-2022-07-22-002381-а, переможцем процедури закупівлі визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІВАЙН ТОРГ» (далі - ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ», Постачальник) з ціновою пропозицією 273 000 грн.

23.05.2022 між Виконавчим комітетом Козятинської міської ради (далі - Замовник) та ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» укладено договір поставки № 2305-3 (далі - Договір).

Відповідно до пунктів 1.1 - 1.5 Договору постачальник приймає на себе зобов`язання передати Покупцю у власність Товар, а Покупець зобов`язується сплатити і прийняти вказаний товар. Найменування товару: бензин А-92 Еnergy, бензин А-95, бензин А-95 Еnergy, дизпаливо Еnergy, газ. Одиниця вимірювання - літр. Кількість товару - згідно накладних. Відпуск товару з АЗС здійснюється за довірчими документами (скретч-картки) на отримання товару відповідно «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами» затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що строк поставки товарів - до закінчення терміну дії довірчого документу (скретч-картки).

Згідно п. 5.2 Договору передача Покупцю товару за цим Договором здійснюється на АЗС Постачальника шляхом заправки автомобілів Покупця при пред`явленні довіреними особами Покупця скретч-картки.

Скретч-картка є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у карті об`єму і марки товару, після чого всі обов`язки сторін по погашених скретч-картках вважаються виконаними, при цьому Постачальник не може передати Покупцю товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначено в скретч-картці.

Відповідно до п. 11 Договору даний Договір набирає чинності з дня його підписання та діє до завершення воєнного стану, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні" та подовженого Указом Президента України від 14.03.2022 №133 «Про подовження строку дії воєнного стану в Україні», а в частині оплати за поставлений товар - до повного виконання сторонами узятих на себе зобов`язань. Строк дії договору може бути продовжений за згодою сторін у разі продовження строку дії воєнного стану в Україні понад період, визначений Указок Президента України від 14.03.2022 №133 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», але не довше ніж до 31.12.2022.

На виконання вказаного договору, Постачальник поставив, а Замовник прийняв передбачений договором товар у виді скретч-карток на бензин та дизельне паливо у кількості 100 скретч-карток на бензин А-92 Еnergy та 293 скретч-карток на дизельне пальне на загальну суму 273 000 грн з ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням № 428 від 26.05.2022, видатковою накладною № 0001/0005203 від 24.05.2022 та специфікацією № 001/005203-С відпущених скертч-карток на нафтопродукти по купюрах до видаткової накладної № 0001/0005203 від 24.05.2022.

У процесі отримання Замовником паливо-мастильних матеріалів, з січня 2025 року, отоварення талонів на отримання пального на АЗС Постачальника припинилось у зв`язку з тим, що талони не забезпечені товаром, а самі АЗС зачинені. У лютому 2025 року, під час чергової спроби отримати пальне, встановлено, що АЗС «ЛІВАЙН ТОРГ» перейшли до іншого власника, який не є його правонаступником.

У зв`язку з чим Козятинською міською радою на адресу ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» 24.03.2025 надіслано лист щодо вирішення питання про видачу паливно-мастильних матеріалів за оплаченими скретч-картками. Також, повідомлено про те, що за скретч-картками пальне не отримане у зв`язку з його відсутністю на АЗС.

Зазначений лист 01.04.2025 отримано ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ», що підтверджується повідомленням про вручення відправлення (а.с. 59).

Однак, відповідь щодо результатів розгляду зазначеного листа від ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» до Козятинської міської ради не надійшли.

Прокурор зазначив, що остання видача палива з АЗС Постачальника здійснена в грудні 2024 року, станом на 01.03.2025 з АЗС Постачальника видано 820 літрів бензину А-92 Еnergy.

З актів про відмову в наданні послуг від 10.01.2025, 21.01.2025, 03.02.2025, 05.02.2025, складених представниками виконавчого комітету Козятинської міської ради, вбачається факт неможливості використання Замовником скретч-карток, поставлених ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» згідно договору поставки № 2305-3 від 23.05.2022.

Відповідно до листа Козятинської міської ради від 30.12.2025 № 2626/25, станом на 01.12.2025 на зберіганні виконавчого комітету Козятинської міської ради знаходяться заблоковані скретч-картки, поставлені ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» згідно договору поставки № 2305-3 від 23.05.2022, а саме на бензин А-92 на 1000 літрів на суму 51 000 грн та на дизельне пальне в кількості 3000 літрів на суму 171 000 грн, номіналами 10 л та 20 л.

Таким чином, у зв`язку з неналежним виконанням ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» зобов`язання з передачі товару на підставі договору №2305-3 від 23.05.2022, Виконавчий комітет Козятинської міської ради позбавлене можливості реалізувати право на отримання свого, уже оплаченого за бюджетні кошти, товару на загальну суму 222 000,00 гривень.

Під час розгляду справи Відповідач доказів повернення передоплати не надав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з таких підстав.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характру відносин сторін.

За Договором поставки в№2305-3 від 23.05.2022 товаром є бензин А-92 Еnergy та дизпаливо Energy, відпуск якого здійснюється на АЗС за довірчими документами (скретч-картами), які надаються Постачальником за видатковою накладною.

Як передбачено умовами пунктів 5.2., 5.2.1., 5.2.2. Договору, передача Покупцю товару здійснюється постачальником на АЗС шляхом заправки автомобілів Покупця, із дотриманням Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою КМУ від 20.12.1997 № 1442, при пред`явленні його довіреними особами скретч-карт, які є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у карті об`єму і марки товару, після чого всі обов`язки сторін по погашених скретч-картах вважаються виконаними.

Враховуючи наведене, скретч-карта не підтверджує право власності на куплене пальне, а свідчить про попередню оплату певної кількості пального певного оператора АЗС, у зв`язку з чим підписання сторонами видаткової накладної не свідчить про передання постачальником покупцеві товару за договором, а лише підтверджує факт передачі скретч-карт, які надавали право покупцеві на отримання відповідної кількості товару (палива) за договором в майбутньому. В той же час фактичне отримання пального відбувається лише на АЗС і на підставі наданих Замовником скретч-карт.

Стаття 662 ЦК України встановлює, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми (ч. 1 ст. 670 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 910/5444/17 зроблено висновок щодо застосування ст. 693 ЦК України. Так Верховний Суд зазначив, що зі змісту ч.ч. 1, 2 ст. 693 ЦК України вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю.

А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця (аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 15.02.2024 у справі № 910/3611/23, від 09.02.2023 у справі № 910/5041/22).

З матеріалів справи вбачається, що Виконавчого комітету Козятинської міської ради зверталося 24.03.2025 до ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» із листом-претензією про повернення коштів за раніше оплачений товар за Договором, втім ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» поставку товару не здійснено, коштів сплачених за нього не повернуто.

Отже, відсутність дій ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» щодо поставки товару, надає позивачу право на «законне очікування», що йому будуть повернуті попередньо сплачені кошти. Не повернення Відповідачем цих коштів прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Брумареску проти Румунії», «Пономарьов проти України», «Агрокомплекс проти України»).

Оскільки матеріалами справи підтверджено, що Позивачем оплачено вартість товару, однак Відповідач визначений договором товар покупцю в повному обсязі не передав, то Відповідач зобов`язаний повернути Позивачу кошти за недопоставлений товар бензин А-92 Еnergy у кількості 1000 літрів та дизпаливо у кількості 3000 літрів на загальну суму 222 000,00 грн.

Щодо правових підстав нарахування позивачем пені, інфляційних втрат та 3% річних, суд встановив наступне.

За змістом ст. ст. 509, 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Правовідношення, у якому в зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі ч. 2 ст. 625 цього Кодексу (пункт 74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19).

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 ЦК України.

З урахуванням приписів ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Пунктом 7.1 Договорів встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим Договором.

Внаслідок неналежного виконання Відповідачем взятих зобов`язань, не відпущеними залишилися 1000 літрів бензину А-92 Еnergy та 3000 літрів дизельного палива, загальною вартістю 222 000,00 грн, які оплачені покупцем у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2 Договорів визначено, що за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим договором, сторони несуть відповідальність шляхом сплати пені в розмірі подвійної ставки НБУ від суми невиконаного стороною зобов`язання за кожний день прострочення.

Таким чином, з урахуванням того, що постачання товару здійснюється по скретч-картках безпосередньо на АЗС, що обслуговують картки відповідної мережі, шляхом обміну на товар в кількості та асортименті, зазначених в картці, прострочення виконання зобов`язання з поставки товару за договором, виникло саме з 10.01.2025, тобто з дня, коли актом, складеними представниками виконавчого комітету Козятинської міської ради зафіксовано неможливість отримання пального, тому, відповідно, з 10.01.2025 підлягають нарахуванню штрафні санкції.

Так, позивачем нараховано пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, але не більше 6 місяців у розмірі 34 464,22 грн за період з 10.01.2025 по 10.07.2025.

Крім того, як вбачається з аналізу ст. ст. 612, 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, а є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

При цьому, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, у якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. У свою чергу, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Аналогічна правова позиція щодо застосування ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18, постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 905/587/18 та інших.

Застосування індексу інфляції простроченого зобов`язання слід обраховувати з дня, наступного за днем, коли Позивач реалізував своє право на пред`явлення вимоги про повернення суми попередньо оплати (претензія від 02.07.2025 № 78-914), тобто з 03.07.2025.

За відомостями Державної служби статистики України індекс споживчих цін (індекс інфляції) у квітні 2025 100,70 %, у травні 2025 - 101,30 %, у червні 2025 - 100,80 %, у липні 2025 - 99,80 %, у серпні 2025 - 99,80 %, у вересні 2025 - 100,30 %, у жовтні 2025 - 100,90 %, у листопаді 2025 - 100,40 %, у грудні 2025 - 100,20%, у січні 2026 - 100,70 %.

Таким чином, індекс інфляції за весь період прострочення дорівнює (100,70 : 100) х (101,30 : 100) х (100,80 : 100) х (99,80 : 100) х (99,80 : 100) х (100,30 : 100) х (100,90 : 100) х (100,40 : 100) х (100,20 : 100) х (100,70 : 100) = 1.04998606. Інфляційне збільшення становить 222 000,00 х 1.04998606 - 222 000,00 = 11 096,91 грн.

У свою чергу, вартісний вираз 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання у період із 02.04.2025 по 31.01.2026 (305 дні) становить 5 565,21 грн. (222 000,00 х 3 % х 305(кількість днів прострочення зобов`язання) : 365 (кількість днів уроці): 100).

Враховуючи викладене, у зв`язку з простроченням Відповідачем виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення коштів попередньої оплати позивачем нараховано інфляційні нарахування у сумі 11 096,91 грн - інфляційних нарахувань, 5 565,21 грн - 3% річних та 33 464, 22 грн - пені.

Суд перевіривши суми нарахувань пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, встановив наступне.

Так, суд перевіривши розрахунок пені за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавства встановив, що пеня за прострочення виконання зобов`язань за період з 10.01.2025 по 10.07.2025 (181 день прострочення) становить 33 312,16 грн, а отже задоволенню підлягає пеня у сумі 33 312,16 грн, а пеня у сумі 152,06 грн підлягає відхиленню.

Крім того, ухвалою суду від 23.12.2025 відкрито провадження за заявою ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МІДАН ЦЕНТР" у справі №904/6870/25 про банкрутство ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛІВАЙН ТОРГ" (49000, м. Дніпро, вул. Мандриківська, будинок 47, офіс 503., ). Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію, згідно зі ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до ч. 3 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника) або перебування майна боржника, яке є предметом забезпечення, на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Також, судом встановлено, що позивачем 3% річних нараховано за період з 02.04.2025 по 31.01.2026 та інфляційні нарахування нараховані за період квітень 2025 - січень 2026, тобто після відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛІВАЙН ТОРГ" (49000, м. Дніпро, вул. Мандриківська, будинок 47, офіс 503, ), що суперечить вимогам ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства.

Суд здійснивши розрахунок інфляційних нарахувань та 3% річних вважає, за доцільне стягнути з відповідача інфляційні нарахування у сумі 9 476,57 грн за період квітень 2025 - грудень 2025 та 3% річних у сумі 4 817,10 грн (264 дні користування чужими грошовими коштами з 02.04.2025 по 22.12.2025 року включно), а інфляційні нарахування у сумі 1 620,34 грн та 3% річних у сумі 748,11 грн підлягають відхиленню.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог Виконавчого комітету Козятинської міської ради у сумі 222 000,00 грн - заборгованість за непоставлений товар, пені у сумі 33 312,16 грн, інфляційних нарахувань у сумі 9 476,57 грн та 3 % річних у сумі 4 817,10 грн.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина друга статі 2 ГПК України).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1 рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004).

Щодо надання оцінки доводам кожної зі сторін, суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суди мають також враховувати практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у справах "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006), "Трофимчук проти України" (рішення від 28.10.2010), де Суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 252, 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Керівника Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області (22000, Вінницька область, м. Хмільник, вул. Столярчука, 4) в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Козятинської міської ради (22100, Вінницька область, м. Козятин, вул. Героїв Майдану, 24, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІВАЙН ТОРГ» (49000, м. Дніпро, вул. Мандриківська, будинок 47, офіс 503, ) про стягнення заборгованості за Договором поставки в сумі 272 126,34 грн задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІВАЙН ТОРГ» (49000, м. Дніпро, вул. Мандриківська, будинок 47, офіс 503, ) на користь Виконавчого комітету Козятинської міської ради (22100, Вінницька область, м. Козятин, вул. Героїв Майдану, 24, ) 222 000,00 грн - заборгованість за непоставлений товар, пені у сумі 33 312,16 грн, інфляційних нарахувань у сумі 9 476,57 грн та 3 % річних у сумі 4 817,10 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІВАЙН ТОРГ» (49000, м. Дніпро, вул. Мандриківська, будинок 47, офіс 503, ) на користь Вінницької обласної прокуратури (, Державна казначейська служба України, м. Київ, р/р UA0003988, МФО 820172, отримувач: Вінницька обласна прокуратура) суму 3 235,27 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення пені у сумі 152,06 грн, інфляційних нарахувань у сумі 1 620,34 грн та 3% річних у сумі 748,11 грн - відмовити.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядки та строки, встановлені ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 22.04.2026.

Суддя А.Є. Соловйова