ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2026 р. Справа№ 910/1719/26

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Барсук М.А.

Руденко М.А.

при секретарі судового засідання Муковоз В.І.,

за участю представників:

від позивача - представник не прибув,

від відповідача - представник не прибув,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Лаян Віннер" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.02.2026 про передачу справи на розгляд іншого суду у справі №910/1719/26 (суддя Чебикіна С.О.) за позовом Акціонерного товариства "Укртелеком" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лаян Віннер" про стягнення 389 100,91 грн.

встановив наступне.

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 389 100,91 грн. заборгованості з орендної плати за Договором оренди нерухомого майна від 13.01.2023 року на підставі статей 526, 530, 610, 612, 627, 762 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.02.2026 у справі №910/1719/26 позовну заяву Акціонерного товариства "Укртелеком" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лаян Віннер" про стягнення 389 100,91 грн. передано за підсудністю до Господарського суду Тернопільської області.

Так, суд дійшов висновку, що спір у цій справі є спором про стягнення грошових коштів за користування нерухомим майном, тобто спором, що в розумінні Господарського процесуального кодексу України виник з приводу нерухомого майна, а відтак, на нього поширюються правила виключної підсудності, передбачені частиною 3 статті 30 Господарського процесуального кодексу України і розглядатися він має господарським судом за місцезнаходженням нерухомого майна.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати та передати справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що спір у даній справі не стосується використання нерухомого майна, оскільки сторонами було розірвано договір оренди.

Сторони правом на участь представників у даному судовому засіданні не скористалися, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать довідки про доставку електронного документу (ухвали суду від 13.03.2026) до електронних кабінетів позивача та відповідача.

Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутністю його представника.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутнім у даному судовому засіданні від відповідача до суду не надійшло.

Слід також зазначити, що явка представників сторін не визнавалася обов`язковою, певних пояснень суд не витребував.

Враховуючи належне повідомлення сторін, а також з урахуванням того, що неявка їх представників в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню, з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

У параграфі 3 глави 2 розділу 1 Господарського процесуального кодексу України сформульовані правила територіальної юрисдикції (підсудності). У вказаному параграфі Господарського процесуального кодексу України встановлені вимоги щодо визначення загальної підсудності (стаття 27), особливості визначення підсудності справи, у якій однією зі сторін є суд або суддя (стаття 28), правила альтернативної підсудності (стаття 29) та правила виключної підсудності (стаття 30).

За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 27 Господарського процесуального кодексу України, позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Разом із тим, статтею 30 Господарського процесуального кодексу України визначено порядок розгляду справ за виключною підсудністю.

Виключна підсудність - правило, відповідно до якого справа має бути розглянута тільки певним господарським судом. Виключна підсудність означає, що деякі категорії справ не можуть розглядатися за загальними правилами підсудності, а також за правилами альтернативної підсудності. Отже, виходячи із комплексного аналізу положень статті 30, 31 Господарського процесуального кодексу України, суди не можуть допускати випадків будь-яких спорів щодо підсудності, оскільки Господарським процесуальним кодексом України чітко визначено категорії спорів, які повинні розглядатися тільки за виключною підсудністю.

Згідно з частиною 3 статті 30 Господарського процесуального кодексу України спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 року по справі №911/2390/18 надала висновок щодо застосування приписів частини 3 статті 30 Господарського процесуального кодексу України спори, зокрема, зазначила наступне.

За визначенням, що дає академічний тлумачний словник української мови, словосполука "з приводу" означає "у зв`язку з чим-небудь", тому словосполучення "з приводу нерухомого майна" треба розуміти як будь-який спір у зв`язку з нерухомим майно або певними діями, пов`язаними з цим майном.

Аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Отже, слід дійти висновку, що за правилами чинного Господарського процесуального кодексу України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Відповідна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі № 910/6644/18, від 27.09.2022 року по справі № 922/423/19 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі № 910/10647/18, від 24.07.2024 року по справі №910/6628/23.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що словосполучення "з приводу нерухомого майна" у частині 3 статті 30 Господарського процесуального кодексу України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми частини 3 статті 30 Господарського процесуального кодексу України.

В контексті вказаних висновків судом враховано, що за приписами частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Предметом спору у справі є майнові вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лаян Віннер" заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання останнім своїх зобов`язань за Договором оренди нерухомого майна від 13.01.2023 року, об`єктом оренди за якими є нерухоме майно, що розташоване у Тернопільська області, місті Тернопіль.

Таким чином, спір у цій справі є спором про стягнення грошових коштів за користування нерухомим майном, тобто спором, що в розумінні Господарського процесуального кодексу України виник з приводу нерухомого майна, а відтак, на нього поширюються правила виключної підсудності, передбачені частиною 3 статті 30 Господарського процесуального кодексу України і розглядатися він має господарським судом за місцезнаходженням нерухомого майна.

Пунктом 1 частини 1 статті 31 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Отже, з огляду на наведене вище у сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності підстав для передачі справи № 910/1719/26 за позовом Акціонерного товариства "Укртелеком" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лаян Віннер" про стягнення 389 100,91 грн. заборгованості з орендної плати за Договором оренди нерухомого майна від 13.01.2023 року за територіальною підсудністю до Господарського суду Тернопільської області.

Доводи апелянта про те, що спір у даній справі не стосується використання нерухомого майна, оскільки сторонами було розірвано договір оренди, суд відхиляє та вказує наступне.

Так, предметом спору є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання останнім зобов`язань за Договором оренди нерухомого майна від 13.01.2023 року, об`єктом оренди за якими є нерухоме майно, що розташоване у Тернопільська області, місті Тернопіль.

Отже, спір у цій справі є спором про стягнення грошових коштів за користування нерухомим майном, тобто спором, що в розумінні Господарського процесуального кодексу України виник з приводу нерухомого майна.

Припинення орендних правовідносин на момент подання позову не спростовує обставин того, що спір виник саме з приводу нерухомого майна.

Відповідно наведена обставина не може бути підставою для розгляду даної справи Господарським судом міста Києва.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду прийнята з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на апелянта (відповідача у справі).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лаян Віннер" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.02.2026 про передачу справи №910/1719/26 на розгляд іншого суду - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена: 14.04.2026 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Барсук

М.А. Руденко