ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2026 Справа № 917/92/26

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., секретар судового засіданні Сьомкіна А.В., розглянувши справу № 917/92/26

за позовною заявою Фізичної особи-підприємця Дьоміна Анатолія Вікторовича, АДРЕСА_1

до відповідача Приватного підприємства "Українська сервісна бурова компанія-1", вул. Капітана Володимира Кісельова, 29, оф. 313, м. Полтава, 36014

про стягнення 455 028,00 грн заборгованості,

Без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

23.01.2026 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Дьоміна Анатолія Вікторовича до Приватного підприємства "Українська сервісна бурова компанія-1" про стягнення заборгованості за договором №ОР/6134 оренди транспортного засобу від 01.01.2022 року у розмірі 455 027,54 грн, з яких: 384 000,00 грн основна заборгованість, 60 817,96 грн - пеня, 10 209,58 грн - інфляційні втрати (вх. № 100/26).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору оренди транспортного засобу №ОР/6134 від 01.01.2022 року в частині оплати передбачених цим договором платежів у встановлений строк.

Ухвалою від 11.12.2024 року суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі. Ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Встановив відповідачу строки: для подання відзиву на позов, оформленого з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України - протягом 15 днів з дня отримання ухвали; після отримання від позивача відповіді на відзив подати до суду заперечення в строк 5 днів з дня отримання такої відповіді від позивача з урахуванням вимог ст.ст. 167, 184 ГПК України. Встановив позивачу строк для подання відповіді на відзив з урахуванням вимог ст. 166 ГПК України - 5 днів з моменту отримання від відповідача відзиву на позов. Попередив відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст.165 ГПК України).

Відповідно до довідки Господарського суду Полтавської області про доставку електронного листа копію ухвали від 27.01.2026 року було доставлено до електронного кабінету відповідача - 27.01.2026 року о 12 год. 09 хв.

Отже, відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином.

Відзив на позов чи будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Строк на подання відзиву закінчився.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У частині 8 статті 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 233 ГПК України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Рішення та постанови ухвалюються, складаються і підписуються складом суду, який розглянув справу.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У відповідності з приписами ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає дану справу за наявними в ній на час ухвалення рішення матеріалами.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

Суд також зазначає, що з урахуванням умов воєнного стану в Україні, загальної ситуації в Україні та особливого режиму роботи суду, спрямованого на необхідності збереження життя і здоров`я суддів, працівників апарату та відвідувачів суду, суд здійснює розгляд справи №917/92/26 у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

01.01.2022 року між фізичною особою-підприємцем Дьоміним Анатолієм Вікторовичем (далі - позивач, орендодавець) та Приватним підприємством "Українська сервісна бурова компанія-1" (далі - відповідач, орендар) укладено договір №ОР/6134 оренди транспортного засобу (далі - Договір, а. с. 9, 10), за умовами якого орендодавець зобов`язується передати орендареві, а орендар зобов`язується прийняти в строкове платне користування (оренду) КРАЗ модель 260, тип автокран - 10-20Т-С, реєстраційний № НОМЕР_1 (далі - транспортний засіб) та зобов`язується сплачувати орендодавцю орендну плату відповідно до умов цього договору (п. 1.1 договору).

Передання транспортного засобу, що передається в оренду, здійснюється сторонами за актом приймання-передачі транспортного засобу в оренду (п. 3.1договору).

Після закінчення строку дії цього договору, орендар повертає транспортний засіб орендодавцю за актом приймання-передачі транспортного засобу з оренди (п. 3.2 договору).

Транспортний засіб, що передається в оренду, вважається переданим орендареві з дати підписання відповідного акту приймання-передачі транспортного засобу в оренду (п. 4.1 договору).

Розмір орендної плати визначається за домовленістю сторін та становить 2 000,00 грн (без ПДВ), за одну добу користування транспортним засобом (п. 5.1 договору).

До 5-го числа, наступного за звітним місяцем, орендар зобов`язаний надати орендодавцю первинні документи або завірені копії первинних документів про роботу транспортного засобу, на підставі яких орендодавець нараховує орендну плату (п. 5.2 договору).

Оплата орендних платежів проводиться орендарем на підставі рахунку орендодавця, що надсилається останнім орендарю до 10-го числа наступного за звітним місяцем (п. 5.3 договору).

Орендар після отримання рахунку на оплату перераховує орендну плату орендодавцю на розрахунковий рахунок, який вказаний у договорі, протягом 10-ти календарних днів з дати отримання рахунку (п. 5.4 договору).

Орендар зобов`язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату (п. 7.1 договору).

Орендар зобов`язується протягом 3 (трьох) днів після закінчення строку оренди повернути транспортний засіб, що здається в оренду, за актом приймання-передачі транспортного засобу (п. 8.1 договору).

Орендар несе наступну відповідальність за цим договором, зокрема: у випадку прострочення сплати орендної плати сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати (п. 9.5 договору).

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання та скріплення печатками обох сторін та діє до 31.12.2022 року (п. 10.1 договору).

Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п. 10.2 договору).

Відповідно до додаткової угоди № 1 до договору оренди транспортного засобу №ОР/6134 від 01.01.2022 року (далі - додаткова угода №1) сторони дійшли згоди внести зміни в п. 5.2, розділ 5 "Розмір орендної плати та порядок розрахунків за договором" та викласти його в наступній редакції:

"5.2. Орендар сплачує орендну плату визначені в п. 5.1 цього договору щомісячно на підставі відповідних рахунків орендодавця. Орендна плата не враховується і не сплачується орендарем за час перебування транспортного засобу у ремонті, який здійснюється за рахунок орендаря".

Відповідно до додаткової угоди №2 до договору оренди №ОР/6134 від 01.01.2022 року (далі - додаткова угода №2) сторони домовилися внести зміни в п. 10.1. Розділу "Строк оренди. Умови передачі та повернення об`єкта" та викласти його в наступній редакції:

"10.1. Строк оренди становить період з моменту передачі по 31 грудня 2025 року".

На виконання умов Договору Орендодавець згідно з актом приймання-передачі в оренду від 01.01.2022 передав, а Орендар прийняв у строкове платне користування (оренду) КРАЗ модель 260, тип автокран - 10-20Т-С, шасі, реєстраційний № НОМЕР_1 (а. с. 10 зворот). Разом з транспортним засобом орендодавець передав оригінал свідоцтва про реєстрацію ТЗ, ключі від транспортного засобу (автомобіля).

Згідно з актом приймання-передачі з оренди від 07.10.2025 Орендар передав, а Орендодавець прийняв з оренди КРАЗ модель 260, тип автокран - 10-20Т-С, шасі, реєстраційний № НОМЕР_1 , оригінал свідоцтва про реєстрацію ТЗ, ключі від транспортного засобу (автомобіля) (а. с. 11).

Періоди використання транспортного засобу відображено в підписаних сторонами актах надання в оренду, а саме:

- згідно з актом №2 надання в оренду транспортних засобів від 31.01.2025 (а. с. 13 зворот) виконавцем було надано в оренду автокран, реєстр. № НОМЕР_1 в січні 2025 року на суму 36 000,00 грн (18 діб);

- згідно з актом №5 надання в оренду транспортних засобів від 31.03.2025 (а. с. 15) виконавцем було надано в оренду автокран, реєстр. № НОМЕР_1 в березні 2025 року на суму 62 000,00 грн (31 доба);

- згідно з актом №7 надання в оренду транспортних засобів від 30.04.2025 (а. с. 16) виконавцем було надано в оренду автокран, реєстр. № НОМЕР_1 в квітня 2025 року на суму 60 000,00 грн (30 діб);

- згідно з актом №8 надання в оренду транспортних засобів від 31.05.2025 (а. с. 17) виконавцем було надано в оренду автокран, реєстр. № НОМЕР_1 в травні 2025 року на суму 56 000,00 грн (28 діб);

- згідно з актом №9 надання в оренду транспортних засобів від 30.06.2025 (а. с. 18) виконавцем було надано в оренду автокран, реєстр. № НОМЕР_1 в червні 2025 року на суму 60 000,00 грн (30 діб);

- згідно з актом №11 надання в оренду транспортних засобів від 31.07.2025 (а. с. 19) виконавцем було надано в оренду автокран, реєстр. № НОМЕР_1 в липні 2025 року на суму 62 000,00 грн (31 доба);

- згідно з актом №13 надання в оренду транспортних засобів від 31.08.2025 (а. с. 20) виконавцем було надано в оренду автокран, реєстр. № НОМЕР_1 в серпні 2025 року на суму 6 000,00 грн (3 доби);

- згідно з актом №15 надання в оренду транспортних засобів від 30.09.2025 (а. с. 21) виконавцем було надано в оренду автокран, реєстр. № НОМЕР_1 у вересні 2025 року на суму 42 000,00 грн (21 доба).

Спір у справі виник внаслідок невиконання відповідачем обов`язку щодо внесення орендних платежів у визначений договором строк, внаслідок чого позивач звернувся до суду з позовом про стягнення основної заборгованості.

Станом на момент звернення з позовом до суду розмір основної заборгованості становить 384 000,00 грн.

Згідно з п. 5.4. договору орендар після отримання рахунку на оплату перераховує орендну плату орендодавцю на розрахунковий рахунок, який вказаний у договорі, протягом 10-ти календарних днів з дати отримання рахунку.

За посиланням позивача у позовній заяви, ним було оформлено та виставлено рахунки (а. с. 13, 14, 15 зворот, 16 зворот, 17 зворот, 18 зворот, 19 зворот, 20 зворот), проте докази отримання рахунків відповідачем в матеріалах справи відсутні.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.02.2020 № 915/400/18, колегія суддів звернула увагу, що за своєю правовою природою рахунок на оплату не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє Відповідача від обов`язку сплати платежів.

Одночасно судом береться до уваги та обставина, що інформація у вищезазначених рахунках щодо платіжних реквізитів є ідентична тій, що міститься в договорі оренди, актах надання в оренду транспортних засобів.

Докази протилежного матеріали справи не містять.

Таким чином суд прийшов до висновку, що відповідач був обізнаний про платіжні реквізити, розмір та терміни оплати.

Позивач вказує, що всупереч розділу 4 вказаного Договору, оплати за надані послуги з оренди відповідачем не здійснювались.

Як зазначає позивач, 11.11.2025 року останній направив на адресу відповідача претензію (вих. №18 від 10.11.2025 року, а. с. 23, 24) з вимогою перерахувати на рахунок ФО-П Дьоміна А. В. суму основної заборгованості у розмірі 384 000,00 грн та пеню у розмірі 43 354,08 грн. Однак відповідач на претензію не відреагував, заборгованість не сплатив.

Інфляційне збільшення суми боргу за розрахунком позивача становить 10 209,58 грн інфляційних втрат та 60 817,96 грн подвійної облікової ставки НБУ.

При розгляді спору по суті суд бере до уваги наступні обставини.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами договір є договором оренди, який підпадає під правове регулювання глави 58 Цивільного кодексу України.

Згідно із ч. 1 ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Ключове зобов`язання орендодавця згідно зі ст. 759 ЦК України - передача наймачеві майна у володіння та користування за плату на певний строк.

Згідно з п. 1 ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Додані до позовної заяви Акти прийому-передачі транспортного засобу в оренду, акт приймання-передачі з оренди, а також акти надання в оренду транспортних засобів підписані орендарем та орендодавцем, а також скріплені печатками юридичних осіб без будь-яких зауважень та заперечень.

Факт отримання майна в оренду, його характеристики та подальше користування сторонами не заперечувались.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що орендодавцем було належним чином виконано свій обов`язок з передачі згідно з Договором в оренду майна, а відповідачем прийнято вказане майно у строкове платне користування без будь - яких зауважень.

Укладення між сторонами Договору оренди було спрямоване на отримання відповідачем права на користування КРАЗ модель 260, тип автокран - 10-20Т-С, реєстраційний № НОМЕР_1 , що в свою чергу породжує обов`язок відповідача сплачувати плату за користування орендованим нерухомим майном.

За змістом ст.762 Цивільного кодексу України передбачено, що за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Порядок сплати оренди сторони визначили у розділі 5 Договору.

Як встановлено судом, відповідно до п.п. 5.1.-5.4. розділу 5 "Розмір орендної плати та порядок розрахунків за договором" розмір орендної плати визначається за домовленістю сторін та становить 2 000,00 грн (без ПДВ), за одну добу користування транспортним засобом.

Орендар сплачує орендну плату визначені в п. 5.1 цього договору щомісячно на підставі відповідних рахунків орендодавця. Орендна плата не враховується і не сплачується орендарем за час перебування транспортного засобу у ремонті, який здійснюється за рахунок орендаря

Оплата орендних платежів проводиться орендарем на підставі рахунку орендодавця, що надсилається останнім орендарю до 10-го числа наступного за звітним місяцем.

Орендар після отримання рахунку на оплату перераховує орендну плату орендодавцю на розрахунковий рахунок, який вказаний у договорі, протягом 10-ти календарних днів з дати отримання рахунку.

Отже, строк оплати орендних платежів є таким, що настав.

Як вбачається з матеріалів справи, в порушення умов укладеного між сторонами договору, відповідачем не було сплачено у визначені договором строки орендну плату, внаслідок чого у відповідача виникла відповідна заборгованість.

Відтак позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 384 000,00 грн заборгованості зі сплати орендної плати є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами статті 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні витрати є невід`ємною частиною боргу, вимоги про сплату яких кредитор вправі заявити з моменту виникнення права на позов про повернення боргу.

Оскільки договором встановлені чіткі строки виконання зобов`язань щодо оплати оренди, не виконавши ці зобов`язання у встановлений строк, орендар вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання.

У зв`язку з не несплатою відповідачем за договором орендних платежів, позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати та пеню згідно з п. 9.5. договору на основну суму боргу зі сплати оренди.

Інфляційне збільшення суми боргу за розрахунком позивача становить 10 209,58 грн та пеня - 60 817,96 грн .

Перевіривши наданий позивачем розрахунок заявленої до стягнення суми інфляційних втрат суд встановив, що він є арифметично та методологічно правильним.

Перевіряючи розмір заявленої позивачем до стягнення пені суд звертає увагу на наступне.

Перевірка правильності розрахунку пені здійснена за допомогою програми Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій системи інформаційно-правового забезпечення "Ліга: закон", а також з урахуванням постанови Верховного Суду від 30.09.2025 року по справі №927/1431/23.

Відповідно до п. 5.3 договору оплата орендних платежів проводиться орендарем на підставі рахунку орендодавця, що надсилається останнім орендарю до 10-го числа наступного за звітним місяцем

Орендар несе наступну відповідальність за цим договором, зокрема: у випадку прострочення сплати орендної плати сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати (п. 9.5 договору).

Відповідно до ч. 6 ст.232 ГК України, у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин та порушення строку виконання зобов`язання з оплати наданих послуг з оренди майна за всіма спірними актами, нарахування пені за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Положеннями ч. 6 ст.232 ГК України передбачено не позовну давність, а період часу, протягом якого кредитор має право нараховувати пеню і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане, якщо інше не встановлено за згодою сторін. Перебіг відповідного строку починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін (висновок викладений у постановах Верховного Суду у справі №907/65/18 від 12.03.2020, у справі №916/1777/19 від 10.09.2020, у справі №911/858/22 від 27.02.2024).

Між тим, нарахування позивачем пені на борг за актами надання в оренду транспортних засобів №2 від 31.01.2025 року, №5 від 31.03.2025 року, №7 від 30.04.2025 року, №8 від 31.05.2025 року здійснено понад строк, встановлений ч.6 ст.232 ГК України, однак, договором або окремою угодою його сторони не передбачили за взаємною згодою можливість нарахування пені понад строк, встановлений відповідною нормою, що діяла в момент укладення такого договору та порушення строку оплати.

Умова договору про сплату пені за кожний день прострочення не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений ч.6 ст.232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції, оскільки період нарахування, на який погодились сторони, не визначений.

Законом "Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб", який набув чинності 28.02.2025 та введений в дію з 28.08.2025, з дня якого визнано Господарський кодекс України таким, що втратив чинність, ч.3 ст.549 доповнено абз.2 наступного змісту: "Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені".

Отже, ч.3 ст.549 ЦК України, яка не обмежує нарахування пені певним строком, яка діє на даний час, також діяла у проміжку часу, за який позивачем нараховано пеню. Разом з тим, відповідна норма не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, а саме: відносно стягнення пені за актами надання в оренду транспортних засобів №2 від 31.01.2025 року, №5 від 31.03.2025 року, №7 від 30.04.2025 року, №8 від 31.05.2025 року, оскільки не була чинною на момент виникнення правовідносин сторін - укладення договору, а також в момент порушення строку виконання зобов`язання з оплати отриманих послуг за вищезазначеними актами надання в оренду транспортних засобів, за якими у позивача виникло право нараховувати пеню за таке порушення протягом 6 місяців.

При цьому, суд виходить з положень ст.5 ЦК України про дію актів цивільного законодавства у часі, яка передбачає наступне: акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності (ч.1); акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи (ч.2); якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (ч.3).

За таких обставин, нарахування позивачем пені на борг за актами надання в оренду транспортних засобів №2 від 31.01.2025 року, №5 від 31.03.2025 року, №7 від 30.04.2025 року, №8 від 31.05.2025 року понад шестимісячний строк є безпідставним.

Так, позивач мав право нараховувати пеню на борг:

- за актом надання в оренду транспортних засобів №2 від 31.01.2025 року у період з 11.02.2025 р. по 10.08.2025 р.;

- за актом надання в оренду транспортних засобів №5 від 31.03.2025 року у період з 11.04.2025 р. по 10.10.2025 р.;

- за актом надання в оренду транспортних засобів №7 від 30.04.2025 року у період з 11.05.2025 р. по 10.11.2025 р.;

- за актом надання в оренду транспортних засобів №8 від 31.05.2025 року у період з 11.06.2025 р. по 10.12.2025 р.

За розрахунком суду, враховуючи розмір боргу, періоди прострочення за кожним спірним актом, розмір облікових ставок НБУ у певному періоді прострочення, загальний розмір пені складає 51 074,62 грн.

Отже, вимоги в частині стягнення пені суд задовольняє у розмірі 51 074,62 грн, а у задоволенні вимог в частині стягнення пені у розмірі 9 743,34 грн - відмовляє.

Отже, позовні вимоги про стягнення 51 074,62 грн пені та 10 209,58 грн інфляційних є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів ст. 13, 74 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас, згідно з ч. 4 ст. 13 названого Кодексу, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Передбачивши право учасникам спору на подання своїх доводів та підтверджуючих певні обставини доказів, законодавець встановлює й процесуальні обов`язки таких учасників шляхом визначення певного процесуального порядку реалізації відповідних прав, у разі недотримання яких без поважних причин настають відповідні негативні наслідки для такого учасника у вигляді неприйняття судом його аргументів, оскільки неподання відповідних доказів найчастіше пояснюється неналежною підготовкою сторони до розгляду справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням всіх вказаних обставин у їх сукупності, позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню частково.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при укладенні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 74, 129, 238 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Українська сервісна бурова компанія-1" (вул. Капітана Володимира Кісельова, 29, оф. 313, м. Полтава, 36014, ) на користь Фізичної особи-підприємця Дьоміна Анатолія Вікторовича ( АДРЕСА_1 ) 384 000,00 грн основного боргу, 10 209,58 грн інфляційних втрат, 51 074,62 грн пені та 5 343,41 судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити в задоволенні вимог.

Рішення складено та підписано 14.04.2026 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Східного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О. М. Тимощенко