ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2026 року м.Дніпро Справа № 904/6739/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Чередка А.Є., Фещенко Ю.В.

Секретар судового засідання Жолудєв А.В.

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа"

на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2025 (суддя Бажанова Ю.А.)

у справі № 904/6739/21

за позовом: Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до: Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа"

про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на свою користь 4305602,30 грн. основного боргу, 469 369,29 грн. пені, 823 960,24 грн. інфляційних втрат, 419133,38 грн. 3% річних.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.11.2021 у справі №904/6739/21, яке постановою Центрального апеляційного господарського суду від 21.02.2022 залишено без змін, позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 4 305 602,30 грн. основного боргу, 300000,00 грн. пені, 823 960,24 грн. інфляційних втрат, 419 133,38 грн. 3% річних, 90 270,98 грн. витрат на сплату судового збору; в решті позовних вимог відмовлено.

11.04.2022 на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.11.2021, яке набрало законної сили 21.02.2022, виданий наказ про стягнення з відповідача Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на користь позивача Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України": 4 305 602,30 грн. основного боргу; 300 000,00 грн. пені; 823 960,24 грн. інфляційних втрат та 419 133,38 грн. 3% річних та 90 270,98 грн. витрат на сплату судового збору.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.07.2022 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.11.2021 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.02.2022 скасовано в частині нарахування пені, а справу № 904/6739/21 передано в цій частині на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

В іншій частині рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.11.2021 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.02.2022 у справі №904/6739/21 залишено без змін.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2022 позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 180 376,91 грн. пені. В решті позовних вимог про стягненні пені відмовлено. Стягнуто з Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" 7248,40 грн. судового збору.

23.10.2025 від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшла заява про видачу дубліката виконавчого документу, в якій просить суд видати дублікат наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.04.22 №904/6739/21 про стягнення з відповідача Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на користь позивача Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України": 4 305 602,30 грн. основного боргу; 300 000,00 грн. пені; 823 960,24 грн. інфляційних втрат та 419 133,38 грн. 3% річних та 90 270,98 грн. - витрат на сплату судового збору.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2025 у справі №904/6739/21 заяву Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про видачу дублікату наказу у справі №904/6739/21 задоволено. Видано дублікат наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.04.2022 у справі №904/6739/21 про стягнення з відповідача Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на користь позивача Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України": 4 305 602,30 грн. основного боргу; 300 000,00 грн. пені; 823 960,24 грн. - інфляційних втрат та 419 133,38 грн. - 3% річних та 90 270,98 грн. - витрат на сплату судового збору.

Не погодившись з вказаною ухвалою Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" подано апеляційну скаргу, згідно якої апелянт просить скасувати ухвалу суду Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/6739/21 від 17.11.2025р. повністю. В задоволені заяви Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про видачу дублікату виконавчого документу відмовити повністю.

В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено. Заявник документальних даних, які б підтверджували втрату судового наказу суду не надав. До заяви не було долучено жодних доказів втрати документу, у тому числі й доказів та будь-яких документів щодо руху виконавчого провадження;

- для суду, для ухвалення законного рішення необхідно було перевірити, чи оригінал виконавчого документа дійсно втрачено, щоб він у цей момент не перебував у виконавчому провадженні, стан існуючого боргу по даному виконавчому документу на момент розгляду заяви позивача. Чого судом не було здійснено та не було перевірено.

Процесуальний хід розгляду справи відображений у відповідних ухвалах Центрального апеляційного господарського суду.

Хронологія надходження інших процесуальних документів до суду.

04.03.2026 до Центрального апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

07.04.2026 до Центрального апеляційного господарського суду від відповідача надійшли пояснення, в яких він підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарги. Додатково зауважив, що згідно судового наказу (виданого за результатами рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2022 у справі №904/6739/24 (після перегляду справи)), копія якого додається сума пені до стягнення складала 180 376,91 грн. Натомість на даний час на примусовому виконанні перебуває виконавчий документ, який не відповідає фактичним обставинам, із більшою (не вірною) сумою пені, чим порушує права КПТМ «Криворіжтеплолмережа».

В судовому засіданні 08.04.2026 брав участь представник позивача. Відповідач, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, уповноваженого представника не направив, про причини неявки суд не проінформував.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях від 28.10.1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені ГПК України, а й рішення ЄСПЛ, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя навіть в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).

Тобто сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).

Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17, від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Так, апеляційне провадження здійснюється на підставі поданої Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" апеляційної скарги, в межах її доводів та вимог, що відповідає приписам ч. 1 ст. 269 ГПК України.

Жодних доповнень протягом визначеного ГПК України процесуального строку не подавалося.

Обставин неможливості вирішення спору в даному судовому засіданні судом не встановлено.

Враховуючи положення ст. 7, 13, 14, 42-46 ГПК України, зокрема, щодо того, що учасники справи мають рівні права, якими вони повинні користуватися добросовісно, та несуть ризик настання тих чи інших наслідків, зумовлених невчиненням ними процесуальних дій, з огляду на те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, приймаючи до уваги необхідність дотримання розумних строків провадження, зважаючи на обставини сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та викладення її в поданих процесуальних документах, а також в забезпеченні участі в судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференції, і цими правами вони розпоряджаються на власний розсуд, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без представника апелянта.

Судом апеляційної інстанції було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та диспозитивності.

Представник позивача в судовому засіданні 08.04.2026 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, в тому числі з підстав, викладених у відзиві, наполягав на необхідності залишення ухвали суду першої інстанції без змін.

Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення присутнього представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на свою користь 4 305 602,30 грн. основного боргу, 469 369,29 грн. пені, 823 960,24 грн. інфляційних втрат, 419 133,38 грн. 3% річних.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.11.2021 у справі №904/6739/21, яке постановою Центрального апеляційного господарського суду від 21.02.2022 залишено без змін, позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 4 305 602,30 грн. основного боргу, 300000,00 грн. пені, 823 960,24 грн. інфляційних втрат, 419 133,38 грн. 3% річних, 90 270,98 грн. витрат на сплату судового збору; в решті позовних вимог відмовлено.

11.04.2022 на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.11.2021, яке набрало законної сили 21.02.2022, виданий наказ про стягнення з відповідача Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на користь позивача Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України": 4 305 602,30 грн. основного боргу; 300 000,00 грн. пені; 823 960,24 грн. інфляційних втрат та 419 133,38 грн. 3% річних та 90 270,98 грн. витрат на сплату судового збору.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.07.2022 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.11.2021 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.02.2022 скасовано в частині нарахування пені, а справу № 904/6739/21 передано в цій частині на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

В іншій частині рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.11.2021 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.02.2022 у справі №904/6739/21 залишено без змін.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2022 позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" в частині стягнення пені у сумі 469 369,29 грн. задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 180 376,91 грн. пені. В решті позовних вимог про стягненні пені відмовлено. Стягнуто з Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" 7248,40 грн. судового збору.

23.10.2025 від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшла заява про видачу дубліката виконавчого документу, в якій просить суд видати дублікат наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.04.22 №904/6739/21 про стягнення з відповідача Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на користь позивача Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України": 4 305 602,30 грн. основного боргу; 300 000,00 грн. пені; 823 960,24 грн. інфляційних втрат та 419 133,38 грн. 3% річних та 90 270,98 грн. - витрат на сплату судового збору.

З огляду на викладені обставини та норми чинного законодавства, враховуючи те, що строк пред`явлення наказу до виконання не закінчився, суд першої інстанції дійшов висновку, що заява про видачу дублікату вказаного наказу підлягає задоволенню.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, оскаржуваному судовому рішенню та доводам апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України у рішенні від 13.12.2012 №18-рп/2012 зазначив, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист.

Згідно зі ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Розділ XV "Відновлення втраченого виконавчого провадження або матеріалів виконавчого провадження" Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, встановлює алгоритм відновлення втраченого виконавчого провадження, а саме визначає специфіку дій як державного виконавця так і сторін виконавчого провадження, які необхідні для відновлення втраченого виконавчого провадження або матеріалів виконавчого провадження.

Абз. 1 п. 3 розд. XV наведеної Інструкції передбачено, що виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони можуть звернутися до суду або іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, за видачею дубліката виконавчого документа.

Отже, зазначений припис передбачає право, а не обов`язок як виконавця (за власною ініціативою чи за заявою сторін), так і самих сторін звернутися до суду або іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, за видачею дубліката виконавчого документа. Тобто у разі потреби кожен із цих суб`єктів має право на відповідне звернення для отримання дубліката виконавчого документа (правова позиція Верховного Суду у постанові від 30.06.2022 у справі № 5020-1129/2012).

Порядок вирішення питання щодо видачі дубліката виконавчого документа (наказу суду) до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів визначено підпунктом 19.4 пункту 19 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Підпунктом 19.4 п. 19 розд. ХІ "Перехідні положення" ГПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Колегія суддів зауважує, що дублікат виконавчого документа - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Від оригіналу зазначений документ відрізняється лише спеціальною позначкою "Дублікат". Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.12.2023 у справі №1/904/302/2013, від 01.11.2023 у справі № 1/137, від 17.08.2023 у справі № 910/22462/15.

Аналіз змісту пп. 19.4 п. 19 розд. ХІ "Перехідні положення" ГПК України свідчить про те, що основними критеріями для задоволення заяви про видачу дубліката виконавчого документа є: втрата виконавчого документа (загублення, викрадення, знищення, істотне пошкодження, вилучення у виконавця або стягувача, що унеможливлює його виконання, тощо) та звернення до суду із заявою до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Аналогічний висновок наведений у постановах Верховного Суду від 08.12.2022 у справі № 910/6772/14, від 04.08.2022 у справі № 21/5005/2686/2012, від 13.09.2021 у справі № 922/4576/15.

При цьому апелянт наполягає на тому, що суд в обов`язковому порядку має з`ясувати причини звернення позивача із такою заявою.

Натомість апеляційний суд враховує, що приписи ГПК України не надають суду право відмовити у задоволенні заяви про видачу дубліката наказу з мотивів її необґрунтованості та не зобов`язують стягувача наводити причини втрати наказу. За умови встановлення факту невиконання судового рішення видача дубліката наказу не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов`язань, оскільки дублікат наказу має повністю відтворювати втрачений наказ, у тому числі містити дату його видачі. Натомість відсутність наказу у стягувача унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права. Відповідний висновок зроблений у постановах Верховного Суду від 21.12.2023 у справі №1/904/302/2013, від 01.11.2023 у справі № 1/137, від 17.08.2023 у справі № 910/22462/15, від 08.12.2020 у справі № 03/77-50.

Обов`язковою умовою для видачі дубліката наказу є звернення до суду з такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду. Близька за змістом правова позиція щодо умов видачі дубліката виконавчого документа є сталою та послідовною, і викладена у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 24/234, від 10.09.2018 у справі № 5011-58/9614-2012, від 21.01.2019 у справі № 916/215/15-г, від 23.05.2019 у справі № 5023/1702/12, від 11.11.2019 у справі №5/229-04, від 01.04.2020 у справі № 916/924/16, від 18.06.2020 у справі № 24/262, від 03.08.2020 у справі № 904/9718/13, від 17.09.2020 у справі № 19/093-12, від 10.10.2023 у справі № 12/106, від 21.12.2023 у справі № 1/904/302/2013, від 18.01.2024 у справі № 913/869/14.

Отже, умовою для видачі дубліката наказу суду є подання відповідної заяви до суду відповідно до пп. 19.4 п. 19 розд. ХІ "Перехідні положення" ГПК України протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та / або його зупинення (пункт 3.15 постанови Верховного Суду від 15.07.2021 у справі № 18/1147/11).

Таким чином, під час вирішення питання про можливість видачі судом дубліката виконавчого документа на підставі звернення особи до суду з такою заявою обов`язковому з`ясуванню підлягають обставини дотримання заявником строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Підстави такого звернення не мають суттєвого значення для вирішення відповідного процесуального питання.

У цьому висновку суд враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення у справі «PEREZ DE RADA CAVANILLES V. SPAIN» від 28.10.98).

Отже, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права. застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства.

Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції (див. постанови Верховного Суду від 05.08.2020 у справі №177/1163/16-ц, від 21.05.2021 у справі № 1.380.2019.006107, від 22.07.2021 у справі №340/141/21, від 16.09.2021 у справі № 240/10995/20, від 12.09.2022 у справі № 120/16601/21-а, від 14.11.2023 у справі № 480/5762/22, від 01.08.2024 у справі № 903/1199/23).

Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката втраченого документа вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 2-836/11 та постановах Верховного Суду від 17.08.2023 у справі № 910/22462/15, від 01.11.2023 у справі № 1/137, від 21.12.2023 у справі №1/904/302/2013, від 18.01.2024 у справі № 913/869/14.

Так, 11.04.2022 на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.11.2021, яке набрало законної сили 21.02.2022, виданий наказ про стягнення з відповідача Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на користь позивача Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України": 4 305 602,30 грн. основного боргу; 300 000,00 грн. пені; 823 960,24 грн. інфляційних втрат та 419 133,38 грн. 3% річних та 90 270,98 грн. витрат на сплату судового збору.

На час видачі Господарським судом Дніпропетровської області Наказу у справі №904/6739/24 діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року (далі - Закон № 1404-VIII).

З огляду на зміст ч. 1 ст. 11 Закону № 1404-VIII строк пред`явлення виконавчого документа до виконання - це період часу, в межах якого стягувач має право пред`явити виконавчий документ до примусового виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Отже, Наказ Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/6739/24 від 11.04.2022 міг бути пред`явлений до виконання до 21.02.2025.

Разом з цим, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан з 24.02.2022, який наразі триває.

26 березня 2022 року набрав чинності Закон України "Про внесення зміни до розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про виконавче провадження" № 2129-IX від 15.03.2022, згідно з яким розділ XIII Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" доповнено пунктом 10-2.

Так, підпунктом 4) абзацу 3 пункту 10-2 розділу XIII Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Таким чином, строк пред`явлення наказу до виконання перервався і у зв`язку з вищевказаними положеннями на даний час не сплив, оскільки воєнний стан ще триває.

За таких обставин господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що строк пред`явлення спірного наказу до виконання не закінчився на момент подання позивачем заяви про видачу його дублікату не пропущений.

Як свідчать матеріали справи та пояснення позивача, станом на день звернення із цією заявою про видачу дубліката виконавчого документа та постановлення оскаржуваної ухвали, Наказ у справі №904/6739/24 від 11.04.2022 до примусового виконання не пред`являвся, що не спростовано скаржником.

Також матеріали справи не містять доказів виконання рішення суду по даному виконавчому документу боржником.

Водночас ГПК України закріплено основні засади господарського судочинства, зокрема у силу принципів рівності, змагальності та диспозитивності (статті 7, 13, 14 ГПК України) обов`язок з доведення обставин, на які посилається сторона, покладається на таку сторону.

Частиною першою статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 77 ГПК України).

Під час розгляду справ у порядку господарського судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постановах від 19.05.2021 у справі № 915/856/16, від 01.06.2021 у справі № 910/17310/19, від 15.07.2021 у справі № 916/2586/20, від 10.08.2021 у справі № 910/17623/19).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.07.2019 у справі № 908/1932/18, за загальним правилом обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами тягаря доказування визначається предметом спору.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що дотримання фундаментального принципу змагальності господарського судочинства забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Таким чином, сама концепція доказування будується саме на підставі поданих сторонами доказів, а в даному випадку належних та допустимих доказів, що підтверджують обставини виконання судових рішень у справі відповідачем не надано.

Згідно з ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для видачі дубліката виконавчого документа як необґрунтовані.

Щодо посилання у письмових поясненнях на видачу Наказу на неправильну суму пені, апеляційний суд зазначає наступне.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.11.2021 в частині з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України": 4 305 602,30 грн. основного боргу, 823 960,24 грн. інфляційних втрат, 419 133,38 грн. 3% річних та 90 270,98 грн. витрат на сплату судового збору, залишене без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 21.02.2022 та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.07.2022. Натомість в частині нарахування пені судові рішення скасовано, а справу № 904/6739/21 передано в цій частині на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області, який рішенням від 18.10.2022 стягнув з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 180376,91 грн. пені.

На виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2022 видано Наказ про примусове виконання від 09.11.2022.

За приписами ч. 2 ст. 328 ГПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином, відповідач має право подати до суду заяву про визнання Наказу Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/6739/24 від 11.04.2022 в частині стягнення 300 000,00 грн. пені таким, що не підлягає виконанню.

Проте наведені апелянтом обставини не можуть бути підставою для відмови у видачі дублікату виконавчого документа на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.11.2021 в частині стягнення сум, яке набрало законної сили та є чинним.

Враховуючи те, що Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області за видачею дубліката виконавчого документа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, заборгованість за рішенням суду по справі № 904/6739/21 Комунальним підприємством теплових мереж «Криворіжтепломережа» не сплачена, а відсутність оригіналу наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.04.2022 по справі № 904/6739/21 у Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» перешкоджає подальшій реалізації відновлення порушеного права стягувача (отримання коштів за поставлений природний газ), суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення заяви стягувача.

Колегія суддів зазначає, що порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до постановлення помилкової ухвали, не виявлено, скаржником висновків суду не спростовано.

За таких умов апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги та відповідно відсутність підстав для зміни чи скасування ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2025.

У відповідності до ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на її заявника.

Керуючись статтями 129, 236, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2025 у справі № 904/6739/21 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2025 у справі №904/6739/21 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 13.04.2025

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя А.Є. Чередко

Суддя Ю.В. Фещенко