ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2026 р.м. ХарківСправа № 922/228/26

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Задорожний К.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, 7);
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Меркурій-Прогрес" (02152, м. Київ, вул. Павла Тичини, 28),
про розірвання договру та зобов`язання повернути ділянку
за участю представників:

позивача - Жилко С.Е.; Чередниченко Я.В.

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Харківська міська рада, м. Харків, звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Меркурій-Прогрес", м. Київ, в якому просить суд:

1. Розірвати договір оренди землі від 25.10.2005, зареєстрований 25.10.2005 за номером 88160/05, укладений між Харківською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Меркурій-Прогрес", щодо земельної ділянки загальною площею 0, 4792 га по вул. Гольдбергівській, 13, у м. Харкові (кадастровий номер :04:004:0026).

2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Меркурій-Прогрес" повернути земельну ділянку загальною площею 0, 4792 га по вул. Гольдбергівській, 13, у м. Харкові (кадастровий номер :04:004:0026) до земель запасу м. Харкова.

3. Стягнути з відповідача понесені позивачем витрати зі сплати судового збору.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.02.2026 відкрито провадження у справі та призначено справу № 922/228/26 до розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 18 лютого 2026 року о 13:10 год.

Процесуальний рух справи також висвітлено у відповідних ухвалах суду.

У судовому засіданні 01.04.2026 представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Відповідач правом на участь у розгляді даного спору не скористався, відзив на позов не надав, позовні вимоги не спростував.

Оскільки відповідач, в порушення ст. 6 ГПК України, не зареєстрований в системі "Електронний Суд", з метою повідомлення останнього про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів ГПК України, ухвала про відкриття провадження у справі направлялась судом рекомендованим листом з повідомленнями про вручення (з відміткою судова повістка) на адресу місцезнаходження відповідача, яка вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Втім, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 02.02.2026 була повернута до суду без вручення адресатові, з відміткою "відсутній за вказаною адресою", що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", місцезнаходження юридичної особи належить до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Як унормовано ч.ч. 1, 2, 4 ст. 10 вказаного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Отже, відомості про місцезнаходження відповідача, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, є офіційним та достовірним підтвердженням зазначеної інформації.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.

Згідно ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Відтак, в силу п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвал суду.

Суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

У даному випаду судом також враховано, що за приписами ч. 1 ст. 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Згідно частин 1, 2 ст. 3 названого Закону, для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону). Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі № 922/228/26 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Присутній в судовому засіданні представник позивача погодився з тим, що судом досліджено всі докази, наявні у справі, у відповідності до ст. 74 ГПК України.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи положення ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.

У судовому засіданні 01.04.2026, відповідно до ст. 240 ГПК України, судом проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

На підставі рішення Харківської міської ради від 25.02.2024 № 18/04 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва (реконструкції) та подальшої експлуатації об`єктів» між Харківською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Меркурій-Прогрес» укладено договір оренди землі від 25.10.2005, зареєстрований у Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» в державному реєстрі земель від 25.10.2005 за № 88160/05. Відповідно до умов вищезазначеного договору ТОВ «Меркурій-Прогрес» передано в оренду земельну ділянку загальною площею 0,4792 га по вул. Першої Кінної Армії (теперішня назва - Гольдбергівська), 13 у м. Харкові з кадастровим номером :04:004:0026, землі житлової та громадської забудови для будівництва двох багатоповерхових житлових будинків (але не пізніше прийняття об`єкту до експлуатації) та для подальшої експлуатації строком: на період будівництва до 01.12.2007 (але не пізніше прийняття об`єкту до експлуатації), на період експлуатації до 01.12.2030.

П. 5 договору встановлено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки на період експлуатації згідно з довідкою від 05.10.2005 № 2938/05 становить 2 277 787 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 05.07.2016 у справі № 922/1442/16 за позовом Харківської міської ради до ТОВ «Меркурій-Прогрес» про внесення змін до договору, внесено зміни до договору оренди землі від 25.10.2005, зареєстрованого 25.10.2005 за № 88160/05, шляхом визнання укладеною додаткової угоди до вказаного договору оренди.

Згідно з п. 5 додаткової угоди до договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки відповідно до витягу з технічної документації від 08.11.2013 № 47 становить 4 544 877 грн.

Відповідно до абз. 2 п. 9 додаткової угоди до договору, розмір орендної плати за земельну ділянку згідно з розрахунком № 1534/15 від 06.10.2015 на рік становить 3 % від нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки і складає: - 170 296, 54 грн в рік; - 14 191, 38 грн в місяць.

Розмір орендної плати, яку повинно було сплатити ТОВ «Меркурій Прогрес» за період 01.01.2020 - 31.03.2024 (крім березня 2020 року, та березня - грудня 2022 року) з урахуванням індексів інфляції складає:

за період 01.01.2020-31.12.2020 (крім березня 2020 року) 1 046 400, 99 грн;

за період 01.01.2021-31.12.2021 1 247 101, 63 грн;

за період 01.01.2022-28.02.2022 220 095, 85 грн;

за період 01.01.2023-31.12.2023 1 691 410, 44 грн;

за період 01.01.2024-31.03.2024 - 433 450, 05 грн.

Оскільки, відповідно до листа Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 22.07.2025 № 15836/5/20-40-04-07-12 відповідачем за спірний період орендна плата не сплачувалась, заборгованість зі сплати орендної плати за користування ТОВ «Меркурій-Прогрес» земельною ділянкою загальною площею 0,4792 га по вул. Гольдбергівській, 13 у м. Харкові (кадастровий номер :04:004:0026), відповідно до договору за період 01.01.2020 по 31.03.2024 (крім березня 2020 року, та березня-грудня 2022 року) складає 4 638 458,96 грн.

Так як, спірна земельна ділянка протягом тривалого строку використовується відповідачем без сплати орендної плати, Харківська міська рада звернулася до Господарського суду Харківської області за захистом своїх прав шляхом розірвання договору оренди землі від 25.10.2005, зареєстрованого 25.10.2005 за № 88160/05 та повернення земельної ділянки загальною площею 0, 4792 га по вул. Гольдбергівській, 13, у м. Харкові до земель запасу м. Харкова.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (ст. 11 ЦК України).

Ст. 509 ЦК України, визначено, що зобов`язання виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 792 ЦК України та ст. 93 ЗК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до ст. 2 ЗУ "Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Ч. 1 ст. 93 ЗК України та ст. 1 ЗУ "Про оренду землі" визначено, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Зі змісту статті 13 вказаного Закону вбачається, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Ст. 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору та в інших випадках, встановлених законом або договором.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

На підставі ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як обґрунтовано зазначає позивач, укладаючи договір, він, як власник земельної ділянки, розраховував, перш за все, на те, що землекористувач буде систематично вносити плату за використання землі комунальної власності.

Таким чином, Харківська міська рада, як власник та розпорядник земельної ділянки комунальної власності по вул. Гольдбергівській, 13 у м. Харкові, не отримує у повному обсязі плату за використання такої земельної ділянки (земельний податок/орендна плата), позбавлена можливості надати її в оренду будь-яким іншим юридичним або фізичним особам задля належного та систематичного отримання надходжень до місцевого бюджету у вигляді орендної плати, не має змоги вчиняти щодо такої земельної ділянки інші юридично значущі дії.

Ст. 15 Закону України "Про оренду землі" також встановлено, що однією із істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Ст. 32 зазначеного Закону передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Ст. 206 ЗК України встановлює загальнообов`язкове правило, за яким використання землі в Україні є платним.

Земельним Кодексом України, а саме ст. 96, встановлений обов`язок землекористувачів, у тому числі орендарів, своєчасно сплачувати орендну плату за користування землею. Ця норма ЗК України кореспондується відповідно зі ст. 24 Закону України "Про оренду землі", яка передбачає, що орендодавець землі має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Зазначені принципи земельного законодавства відображені і в договорі.

Пп. 2 п. 38 договору сторони погодили, що дія договору припиняється шляхом його розірвання, зокрема, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором.

Пунктом д) ст. 141 ЗК України передбачено, що систематична несплата земельного податку або орендної плати є підставою припинення права користування земельною ділянкою.

У постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено висновок, що ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що зміна aбo розірвання дoгoвopy допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором aбo законом. Договір може бути змінено aбo розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та у інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої їм шкоди, друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Підставою для розірвання договору оренди зeмлі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як виконання, так i неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту aбo інших вимог, що звичайно ставляться.

Велика Палата Верховного Суду виснувала, що приписи про підстави припинення права користування земельною ділянкою, визначені пунктом «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України (систематична несплата орендної плати), та правила ч. 2 ст. 651 ЦК України, якими передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, співвідносяться як такі, що не суперечать одні одним, а навпаки - доповнюють одні одних.

Аналізуючи питання розірвання договору оренди землі на підставі пункту «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для того щоб констатувати наявність підстав для припинення права користування земельною ділянкою згідно з пунктом «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України, суд має встановити такі обставини, як «систематичність» та «несплату», зокрема, орендної плати.

Під систематичністю під час вирішення приватноправових спорів розуміються два та більше випадки несплати орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами договору. Натомість разове порушення такої умови договору не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України є саме систематична, тобто неодноразова (два та більше випадків), повна несплата орендної плати. Ця спеціальна правова норма у такому випадку є самостійною та достатньою, і звертатися до більш загальної норми частини другої статті 651 ЦК України немає потреби, оскільки вона передбачає саме додаткову (до основної) підставу для розірвання договору оренди землі.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що своєю бездіяльністю щодо виконання покладеного на нього обов`язку з систематичної сплати орендної плати, відповідач (землекористувач) порушує істотні умови договору, що є підставою для розірвання договору оренди землі в судовому порядку.

У зв`язку з цим, позовна вимога про розірвання договору підлягає задоволенню, як законна та обґрунтована.

Ст. 34 Закону України "Про оренду землі" визначено, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором.

П. 21 договору передбачено, що після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Отже, позивачем правомірно заявлено позовну вимогу про зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю "Меркурій-Прогрес" повернути земельну ділянку загальною площею 0, 4792 га по вул. Гольдбергівській, 13, у м. Харкові (кадастровий номер :04:004:0026) до земель запасу м. Харкова, а тому суд вважає за необхідне задовольнити позов і в цій частині вимог.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростовували наведені у позові обставини, судом здійснено розгляд справи з урахуванням наявних у ній матеріалів, які підтверджують правомірність вимог позивача, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись нормами ст. 2, 46, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-238, 240, 241, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Розірвати договір оренди землі від 25.10.2005 зареєстрований 25.10.2005 за № 88160/05, укладений між Харківською міською радою (м-н Конституції, 7, м. Харків, 61003; ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Меркурій-Прогрес» (пр. Павла Тичини, 28, м. Київ, 02152; ) щодо земельної ділянки загальною площею 0,4792 га по вул. Гольдбергівській, 13 у м. Харкові (кадастровий номер :04:004:0026).

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Меркурій-Прогрес» (пр. Павла Тичини, 28, м. Київ, 02152; ) повернути земельну ділянку загальною площею 0,4792 по вул. Гольдбергівській, 13 у м. Харкові (кадастровий номер :04:004:0026) до земель запасу міста Харкова.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Меркурій-Прогрес» (пр. Павла Тичини, 28, м. Київ, 02152 ) на користь Харківської міської ради (м-н Конституції, 7, м. Харків, 61003, ) витрати зі сплати судового збору у сумі 6 656, 00 грн.

Видати відповідні накази після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач - Харківська міська рада (м-н Конституції, 7, м. Харків, 61003; );

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Меркурій-Прогрес» (пр. Павла Тичини, 28, м. Київ, 02152; ).

Повне рішення складено 13.04.2026.

СуддяР.М. Аюпова

справа № 922/228/26