УХВАЛА

м. Київ

22.04.2026Справа № 909/174/26

Суддя Привалов А.І., розглянувши матеріали

за зустрічним позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Агросервіс"

до 1) Державного підприємства "Прикарпатський військовий лісгосп"

2) Міністерства оборони України

про визнання відсутності права постійного користування земельною ділянкою

Без участі представників сторін,

УСТАНОВИВ:

Заступник керівника Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації та Міністерства оборони України до Ямницької сільської ради Івано-Франківської області та Товариства з додатковою відповідальністю "Агросервіс" з позовними вимогами про усунення перешкоди власнику - державі в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації та користувачу Міністерству оборони України у розпорядженні та користуванні землями оборони, а саме: земельною ділянкою площею 0,4600 га, яка з кадастровим номером :07:001:0003, що належить Ямницькій сільській раді та перебуває у користуванні Товариства з додатковою відповідальністю "АГРОСЕРВІС", яка накладається на земельну ділянку, розташовану в межах виділу 19 кварталу 2 Луквицького військового лісництва, площею 6,4 га, шляхом:

- скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :07:001:0003 у Державному земельному кадастрі із закриттям Поземельної книги;

- скасування державної реєстрації речових прав (права власності та користування) щодо земельної ділянки з кадастровим номером :07:001:0003 із закриттям відповідного розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- зобов`язання Ямницьку сільську раду та Товариство з додатковою відповідальністю "АГРОСЕРВІС" повернути власнику - державі в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 0,4600 га, з кадастровим номером :07:001:0003.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 11.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 909/174/26; суд постановив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 10.03.2026, суд встановив сторонам строки на подання суду відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення та залучив до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача -Державне підприємство "Прикарпатський військовий лісгосп" (ідентифікаційний код юридичної особи: 43075818, вул. Січових Стрільців, 112, с. Вістова, Калуський район, Івано-Франківська область, 77351).

27.02.2026 на адресу Господарського суду Івано-Франківської області від Товариства з додатковою відповідальністю "АГРОСЕРВІС" надійшов зустрічний позов до Державного підприємства "Прикарпатський військовий лісгосп" та Міністерства оборони України, у якому заявник просить суд визнати відсутність права постійного користування земельною ділянкою площею 0,4600 га з кадастровим номером :07:001:0003 за Державним підприємством "Прикарпатський військовий лісгосп".

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 02.03.2026 прийнято зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом, об`єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом у справі №909/174/26 та призначено підготовче засідання у справі на 10.03.2026.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 10.03.2026 передано матеріали справи № 909/174/26 за первісним позовом Заступника керівника Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації, Міністерства оборони України до Ямницької сільської ради Івано-Франківської області та Товариства з додатковою відповідальністю "Агросервіс", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Державне підприємство "Прикарпатський військовий лісгосп" про усунення перешкод у розпорядженні та користуванні землями оборони шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки та її повернення і за зустрічним позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Агросервіс" до ДП "Прикарпатський військовий лісгосп" та Міністерства оборони України про визнання відсутності права постійного користування земельною ділянкою - за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.04.2026 зустрічну позовну заяву Товариства з додатковою відповідальністю "Агросервіс" залишено без руху. Встановлено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви 5 (п`ять) днів з дня вручення цієї ухвали шляхом подання суду: письмового правового обґрунтування обраного способу захисту порушеного права та підстав пред`явлення зустрічного позову до Міністерства оборони України.

07.04.2026 через підсистему «Електронний суд» від Товариства з додатковою відповідальністю "Агросервіс" надійшла заява про усунення недоліків, в якій завяник наводить міркування щодо ефективності обраного способу захисту порушеного права.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України, зважаючи на наступне.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК).

Відповідно до ч.3 ст.16 ЦК суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин 2-5 ст.13 цього Кодексу.

Частинами 2-5 ст.13 ЦК передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (ч.2). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч.3). При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч.4). Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція (ч.5).

Відповідно до частин 1 і 2 ст.2 ГПК завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

До основних засад (принципів) господарського судочинства, зокрема, належать верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність, пропорційність, розумність строків розгляду справи судом, неприпустимість зловживання процесуальними правами (ч.3 ст.2 ГПК).

Частиною 1 ст.4 ГПК передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.14 ГПК).

Положеннями ч. 1, 2 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Так, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненими цими діяннями наслідкам.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у господарському процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує господарське судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням господарського судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на спростування доказів в інших судових справах або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі. Недопустимим з огляду на завдання господарського судочинства є ініціювання окремого позовного провадження з метою створення передумов для визнання певного доказу у майбутньому судовому розгляді належним та допустимим або навпаки. Такі позови не підлягають судовому розгляду.

Перелік способів захисту прав та інтересів, наведений у ст. 16 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Як убачається з зустрічної позовної заяви Товариства з додатковою відповідальністю "Агросервіс", останнє звернулося до господарського суду з позовом про визнання відсутнім права постійного користування земельною ділянкою площею 0,4600 га та з кадастровим номером :07:001:0003 за Державним підприємством «Прикарпатський військовий лісгосп».

У розумінні господарського процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.

Схожа за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №761/7978/15-ц (провадження №14-58цс18).

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Разом із тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні у ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)).

Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону, позивач просить про захист свого права.

ТДВ «Агросервіс» стверджує, що, заявляючи позов в межах справи № 909/174/26 Заступник керівника Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону необґрунтовано та незаконно без жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу намагається позбавити Товариство права постійного користування земельною ділянкою площею 0,4600 га, з кадастровим номером :07:001:0003, яке останнє набуло на підставі Державного акта на право постійного користування землею від 01.02.2012.

Суд звертає увагу заявника, що неправомірність подання прокуратурою позову в цивільно-правовому аспекті (як неправомірне втручання у право особи мирно володіти майном) є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову в межах справи №909/174/26. Відтак, дані обставини підлягають оцінці та входять до предмету доказування в межах справи №909/174/26 та не можуть бути предметом розгляду в окремому спорі.

Окрім того, у постанові від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вимога про встановлення певних фактів не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді. Відповідно до частини першої статті 2 та статті 20 Господарського процесуального кодексу України, до повноважень господарських судів не належить встановлення фактів, що мають юридичне значення. Господарські суди порушують провадження у справах за позовами, які передбачають наявність спору про право, що виникає з матеріальних правовідносин.

Встановлення юридичних фактів можливе лише як елемент оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості позовних вимог у випадку наявності спору про право цивільне. Це відповідає загальним засадам процесуального права, які зобов`язують суд при вирішенні спору встановити всі обставини, що мають значення для справи, дати їм юридичну оцінку та здійснити оцінку доказів у їх сукупності (постанова Верховного Суду від 14.05.2019 у справі №910/7631/18).

У постанові від 15.09.2022 у справі №910/12525/20 Великою Палатою Верховного Суду було зазначено, що такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання права, що визначений у пункті 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України, означає як наявність права, так і його відсутність. Визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності. Така правова позиція відображена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 та від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц.

У пункті 57 постанови від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц Велика Палата Верховного Суду виснувала, що для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема, у таких випадках:

- кредитор у таких правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку;

- особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити своє право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такого судового розгляду кредитор не ініціював (наприклад, кредитор надсилає претензії, виставляє рахунки на оплату тощо особі, яку він вважає боржником).

Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите (Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц та від 15.09.2022 у справі №910/12525/20).

Заявлена позивачем у зустрічному позові вимога фактично є встановленням юридичного факту, пов`язаного із цивільним правом, яке є предметом розгляду у справі №909/174/26 (в межах якої прокуратурою було ініційовано спір щодо спірної земельної ділянки).

Таким чином, позов Товариства з додатковою відповідальністю "Агросервіс" до ДП "Прикарпатський військовий лісгосп" та Міністерства оборони України про визнання відсутнім права постійного користування земельною ділянкою площею 0,4600 га та з кадастровим номером :07:001:0003 за Державним підприємством «Прикарпатський військовий лісгосп» не може бути розглянутий судами, оскільки визначене у ньому питання входить до предмету розгляду та доказування у справі №909/174/26 за позовом Заступника керівника Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації, Міністерства оборони України до Ямницької сільської ради Івано-Франківської області та Товариства з додатковою відповідальністю "Агросервіс", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Державне підприємство "Прикарпатський військовий лісгосп" про усунення перешкод у розпорядженні та користуванні землями оборони.

Серед іншого судом також ураховано, що за приписами ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів, якщо позов подано до кількох відповідачів, проте, позивачем не наведено ані у позовній заяві, ані в заяві про усунення недоліків вимог до Міністерства оборони України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, а згідно з пунктом 1 частини першої статті 231 цього Кодексу господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Наведені норми процесуального права підлягають застосуванню, якщо позов подано внаслідок помилкового уявлення особи про її право на звернення до господарського суду у випадках, коли предмет спору чи суб`єктний склад його учасників не охоплюється юрисдикцією господарських судів або коли право чи інтерес не підлягають судовому захисту.

Велика Палата Верховного Суду неодноразового роз`яснювала, що припис "суд закриває провадження в справі, якщо справа не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства" (пункт 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України) стосується як позовів, які не можна розглядати за правилами господарського або цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (див. аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема у постановах від 13.03.2019 у справі №331/6927/16-ц, від 20.03.2019 у справі №295/7631/17, від 21.08.2019 у справі №761/35803/16-ц, від 18.09.2019 у справі №638/17850/17, від 08.11.2019 у справі №910/7023/19, від 20.11.2019 у справі №591/5619/17, від 18.12.2019 у справі №688/2479/16-ц, від 26.02.2020 у справі №1240/1981/18, від 28.04.2020 у справі №607/15692/19, від 30.06.2020 у справі №333/6816/17).

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. 2, 4, 5, 175, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з додатковою відповідальністю "Агросервіс" у прийнятті зустрічної позовної заяви та відкритті провадження у справі до ДП "Прикарпатський військовий лісгосп" та Міністерства оборони України про визнання відсутнім права постійного користування земельною ділянкою площею 0,4600 га та з кадастровим номером :07:001:0003 за Державним підприємством «Прикарпатський військовий лісгосп».

2. Згідно з ч. 2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено та підписано після виходу з відпустки: 22.04.2026.

Суддя А.І. Привалов