ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2026 р.м. ХарківСправа № 922/261/26

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Почуєвій А.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дамиріс", м. Харків
до Приватного підприємства "Будівельно-проектна компанія "Форсайт", м. Харків
про стягнення 366 922,98 грн.
за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дамиріс" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Приватного підприємства "Будівельно-проектна компанія "Форсайт" (надалі - відповідач) про стягнення 366922,98грн., з яких: 265157,59 грн. заборгованості, 101765,39 грн. пені.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати товару, отриманого за договором поставки №17/07-23 від 17.07.2023.

Ухвалою від 09.02.2026 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 11.03.2026.

У підготовчому засіданні 11.03.2026 судом без оформлення окремого документа постановлено ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на тридцять днів та про відкладення підготовчого засідання на 01.04.2026.

У підготовчому засіданні 01.04.2026 судом без оформлення окремого документа постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 15.04.2026.

Представник позивача в судове засідання 15.04.2026 не з`явився, однак подав клопотання про його проведення без його участі, одночасно повідомив, що підтримує позов у повному обсязі.

Розглянувши дане клопотання, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 42 ГПК України учасникам справи надано право брати участь у судових засіданнях. При цьому частиною 3 статті 196 ГПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Оскільки у даному випадку явка представника позивача не визнавалася судом обов`язковою, позивач вправі на власний розсуд використовувати своє право на участь у засіданнях з розгляду даної справи.

Відповідач свого представника в судове засідання також не направив, відзиву на позовну заяву не надав. Про дату, час та місце даного засідання був повідомлений згідно з ч.ч. 5, 7 ст. 6 ГПК України шляхом направлення ухвали від 01.04.2026 в електронній формі до Електронного кабінету відповідача із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи. Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення. У даному випадку судом отримано таке повідомлення 02.04.2026 о 12:37, а тому ухвала про призначення даного судового засідання є врученою відповідачу 02.04.2026.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 ГПК України встановлено, що у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання.

Частиною 9 статті 165 ГПК України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами та за відсутності представника відповідача.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

17 липня 2023 року між позивачем, як Постачальником, та відповідачем, як Покупцем, укладено договір поставки №17/07-23 (надалі - Договір), за умовами якого Постачальник зобов`язався передати Товар у власність Покупця, а Покупець зобов`язався приймати та оплачувати отриманий Товар на умовах, зазначених у цьому Договорі.

Згідно з п. 1.4 Договору найменування, кількість, асортимент, ціна товару, що постачається, визначається у видаткових накладних, які є невід`ємними частинами договору.

Відповідно до п. 6.1 Договору загальна сума цього Договору (тобто загальна вартість (ціпа) Товару, поставленого за цим Договором) Сторонами не обмежується і визначається на підставі специфікацій та/або видаткових накладних (актів приймання-передачі).

Сторони погодили в п. 1.3 Договору, що видаткова накладна на переданий Товар є документом, який засвідчує факт передачі товару, а також засвідчує остаточно узгоджені сторонами найменування, кількість, ціну (вартість) Товару.

Приймання - передача товару оформлюється накладною на відпуск товару в момент передачі товару Покупцю, яка підписується уповноваженими представниками Сторін в 2-х оригінальних примірниках: 1 примірник - Покупцю, 1 примірник - Постачальнику. Приймання-передача Товару по кількості, якості, асортименту та комплектності згідно умов даною договору відбувається відповідно до видаткової накладної, яка підписується працівниками Покупця та Постачальника, що мають повноваження та відповідний освітньо-кваліфікаційний рівень для виявлення можливих недоліків товару в момент передачі товару (п.п. 7.2, 7.3 Договору).

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 265157,59грн., що підтверджується підписаними обома сторонами видатковими накладними №160 від 23.09.2024 на суму 43257,98грн. та №161 від 23.09.2024 на суму 221899,61грн., а також відповідними товарно-транспортними накладними №245 від 23.09.2024, №246 від 23.09.2024, №247 від 23.09.2024, №248 від 23.09.2024, №249 від 23.09.2024.

Пунктом 6.2 Договору встановлено, що Покупець здійснює оплату на підставі рахунку-фактури протягом 5 (п`яти) банківських днів від дати рахунку-фактури, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника.

Так, на оплату поставленого товару позивачем було виставлено рахунки №141 від 23.09.2024 на суму 221899,61грн. та №142 від 23.09.2024 на суму 43257,98грн.

Отже, відповідач мав оплатити поставлений товар не пізніше 30.09.2024, однак своє зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість в розмірі 265157,59грн.

15 січня 2026 року позивач направив відповідачу претензію №1 від 15.01.2026 в якій просив погасити заборгованість та сплатити суму пені.

Відповідач залишив вказану претензію без реагування, наявну заборгованість не погасив.

Враховуючи невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, позивач звернувся до Господарського суду Харківської області з даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь 265157,59грн. заборгованості, 101765,39грн. пені.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, згідно з частиною 1 статті 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Частинами 1, 2 статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що позивач поставив відповідачу товар за Договором на загальну суму 265157,59грн., який мав бути оплачений останнім не пізніше 30.09.2024.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі статями 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано суду та в матеріалах справи відсутні докази оплати отриманого за Договором товару.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У зв`язку з цим суд вважає позовні вимоги про стягнення 265157,59грн. основного боргу законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 9.4 Договору встановлено, що у випадку несвоєчасного виконання Покупцем грошових зобов`язані, за цим договором Покупець сплачує пеню у розмірі 0,5%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, від несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

На підставі вищевказаних норм законодавства та умов Договору позивач здійснив нарахування відповідачу 101765,39грн. пені за період з 01.10.2024 по 15.01.2026.

Перевіривши розрахунок вищевказаної суми, суд визнав його таким, що відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства, а тому позовні вимоги про стягнення 101765,39грн. пені підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є змагальність сторін.

Частиною 3 статті 13 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростовували наведені у позові обставини, судом здійснено розгляд справи з урахуванням наявних у ній матеріалів, які підтверджують правомірність вимог позивача.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Крім того, позивач просить покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00грн.

Так, статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктом 8 статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00грн. підтверджується Договором №26/1/26 про надання правової допомоги від 26.01.2026, укладеним з адвокатом Маленко Ю.А., свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю №1690 від 11.03.2009, ордером на надання правової допомоги серії АХ №1322625 від 28.01.2026.

Відповідно до п.2.1 Договору №26/1/26 про надання правової допомоги від 26.01.2026 Адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види професійної правничої (правової) допомоги (Послуги) клієнту на умовах і в порядку, що визначені Договором, у тому числі, але не виключно:

- складати та підписувати заяви по суті справи, позови, заперечення, скарги, клопотання, процесуальні та інші документи правового характеру, спрямовані на забезпечення реалізації прав, свободі законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення під час розгляду справи господарської юрисдикції у Господарському суді Харківської області, Східному апеляційному господарському суді, Касаційному господарському суді у складі Верховного суду.

- надавати клієнту усні та письмові консультації з питань підготовки заяв по суті та з процесуальних питань за позовом ТОВ "Дамиріс" до ПП "БПК "Форсаййт" (м.Харків, ), готувати, подавати такі заяви та клопотання.

- забезпечувати реалізацію прав та обов`язків Клієнта в господарському судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків Клієнта під час розгляду справи господарської юрисдикції у тому числі, але не виключно шляхом представництва інтересів Клієнта під час судових засідань у Господарському суді Харківської області, Східному апеляційному господарському суді, Касаційному господарському суді у складі Верховного суду за позовом до ПП "БПК "Форсайт" (м. Харків, ), а клієнт зобов`язується оплатити надання професійної правничої (правової) допомоги.

Згідно з п.п. 4.1, 4.2 Договору №26/1/26 про надання правової допомоги від 26.01.2026 за надання Адвокатом професійної правничої (правової) допомоги (Послуг) Клієнт сплачує Адвокату Винагороду (гонорар) -, яка включає суму вартості професійної правничої (правової) допомоги (Послуг). Винагорода (гонорар) за надання Адвокатом Клієнту професійної правничої (правової) допомоги (Послуг) у Господарському суді Харківської області є фіксованою та складає 20000,00 (двадцять тисяч) грн. без ПДВ.

Відповідно до п.4.5 Договору №26/1/26 про надання правової допомоги від 26.01.2026 оплата винагороди (гонорару) Адвокату за надання професійної правничої (правової) допомоги (Послуг), здійснюється на підставі підписаних обома сторонами актів приймання-передачі наданої професійної правничої (правової) допомоги (Послуг) протягом не більше 30 календарних днів з дня підписання відповідного акту.

Таким чином, у позивача за умовами Договору №26/1/26 про надання правової допомоги від 26.01.2026 існує зобов`язання щодо сплати на користь адвоката гонорару за представництво інтересів у Господарському суді Харківської області у фіксованому розмірі 20000,00грн.

Вказана сума не залежить від витрат часу, обсягу підготовлених та поданих документів, а тому ці обставини не впливають на вартість наданої професійної правничої допомоги та, відповідно, на розмір судових витрат.

Також слід зауважити, що позивачем не надано доказів оплати вищевказаних послуг, однак у нього існує обов`язок щодо їх оплати в порядку, визначеному пунктом 4.5 Договору №26/1/26 про надання правової допомоги від 26.01.2026.

У зв`язку з цим суд зазначає, що пунктом 1 абзацу 2 частини 2 статті 126 ГПК України визначено, що для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що:

- сплачена

- або підлягає сплаті стороною.

Отже для вирішення питання щодо розподілу судових витрат судом може бути враховано не лише фактично сплачену вартість професійної правничої допомоги адвоката, а й вартість, що підлягає сплаті стороною згідно умов відповідного договору про надання правничої допомоги.

Частинами 4-6 статті 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, саме на відповідача покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу.

Проте відповідачем не заявлялось клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката або інших заперечень щодо неспівмірності заявлених витрат позивача, пов`язаних з розглядом справи.

Таким чином, на відповідача слід покласти витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00грн.

Керуючись статтями 129, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного підприємства "Будівельно-проектна компанія "Форсайт" (61011, м.Харків, пров.Лосівський, буд.2-Б, кв.1б, код 44868020) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дамиріс" (61145, м.Харків, вул.Новгородська, буд.1, кімната 2, код 37459570) 265157,59грн. заборгованості, 101765,39грн. пені, 5503,84грн. судового збору, 20000,00грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено "27" квітня 2026 р.

СуддяМ.В. Калантай