ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
14 квітня 2026 року Справа № 903/769/24
Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І.О., розглянувши без виклику сторін заяву ОСОБА_1 від 02.04.2026
про ухвалення додаткового рішення
по справі № 903/769/24
за позовом ОСОБА_1 , смт. Рокині, Волинська область
до відповідача - 1: Комунальної організації Музей історії сільського господарства Волині-Скансен, смт. Рокині, Волинська область
до відповідача - 2: Луцької міської ради
до відповідача - 3: Волинської обласної ради
до відповідача - 4: ОСОБА_2 , м. Луцьк
третьої особи на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, державного реєстратора Луцької районної військової адміністрації Волинської області
про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників, скасування реєстраційного запису та визнання засновником комунальної організації,
рішенням Господарського суду Волинської області від 23.03.2026 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 повністю.

03.04.2026 від ОСОБА_1 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення.

Ухвалою суду від 03.04.2026 заяву було прийнято до розгляду; постановлено розглядати заяву без повідомлення учасників справи; запропоновано відповідачам подати суду письмові пояснення на заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення; позивачу - уточнити вимоги за заявою, зазначивши: яку суму витрат на професійну правничу допомогу він просить стягнути; яку суму інших судових витрат він просить стягнути з відповідачів; які саме інші витрати він просить стягнути з відповідачів.

09.04.2026 відповідач-2 через систему «Електронний суд» подав додаткові пояснення щодо ухвалення додаткового рішення, в яких представник відповідача звертає увагу, що у доданих до клопотання від 27.02.2026 представника позивача ряду платіжних інструкцій міститься посилання на договори про надання правової допомоги від 18.06.2024 № 14 та від 18.06.2024 № 15, однак вищевказаних договорів позивачем не додано до матеріалів справи, як і не надано актів виконаних робіт, що в свою чергу позбавляє можливості встановити обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, тобто, надати оцінку заявленим витратам з точки зору їх співмірності.

10.04.2026 відповідач-1 через систему «Електронний суд» подав письмові пояснення на заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, в яких заперечує проти задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на те, що матеріали справи не містять жодного договору про надання правничої допомоги, укладеного між адвокатом Романюком Л.С. та позивачем, як відсутні й акти виконаних робіт/наданих послуг. Крім цього, відповідач-1 звертає увагу, що частина платіжних інструкцій (11 шт.), доданих до заяви про ухвалення додаткового рішення взагалі не відносяться до справи № 903/769/24.

Дослідивши заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, докази, додані до неї, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно із ч.ч.2-3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

За приписами ст. 123 ГПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Щодо судових витрат на сплату судового збору, понесених позивачем під час розгляду справи.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 12.11.2024 було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 повністю.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.02.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Волинської області від 12 листопада 2024 року по справі №903/769/24 залишено без задоволення; рішення Господарського суду Волинської області від 12 листопада 2024 року по справі №903/769/24 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.09.2025 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; рішення Господарського суду Волинської області від 12.11.2024 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.02.2025 скасовано, а справу №903/769/24 передано на новий розгляд до Господарського суду Волинської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2025 справу № 903/769/24 розподілено судді Якушевій І. О.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 23.03.2026 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 повністю та здійснено розподіл судових витрат, понесених позивачем на сплату судового збору лише при поданні позовної заяви.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалах від 30.03.2021 у справі № 911/2390/18, від 19.01.2023 у справі № 500/2632/19 зазначила, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом з тим у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції, то розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Така правова позиція є послідовною та сталою і викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема, у постанові від 20.04.2023 у справі № 924/600/21, у постанові від 01.02.2023 у справі № 924/862/21, у постанові від 03.11.2023 у справі № 903/972/20, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2023 у справі № 199/3152/20.

Як роз`яснив Пленум Вищого господарського суду України у пункті 4.4. постанови від 21.02.2013 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат

Про те, що за результатами нового розгляду має бути вирішено й питання розподілу судових витрат зазначив також й Верховний Суд у постанові від 23.09.2025 у справі №903/769/24.

Судом касаційної інстанції було скасовано судові рішення у справі №903/769/24 і передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції, а тому розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки рішенням Господарського суду Волинської області від 23.03.2026 у зв`язку із задоволенням позовних вимог ОСОБА_1 здійснено розподіл судових витрат, понесених позивачем на сплату судового збору лише при поданні позовної заяви, то є підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення та розподіл судових витрат позивача, пов`язаних з оплатою ним судового збору за подачу апеляційної та касаційної скарг.

За подання апеляційної скарги у справі № 903/769/24 ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 13626,00 грн, що підтверджується квитанцією № 9361-2542-8849-7093 від 21.11.2024.

Однак, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 позивачу на підставі ч.2 ст.7 Закону України «Про судовий збір» було повернуто 2725,20 грн надміру сплаченого судового збору, відповідно витрати позивача за подання апеляційної скарги по справі № 903/769/24 становлять 10900,80 грн.

За подання касаційної скарги у справі № 903/769/24 ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 14534,00 грн, що підтверджується квитанцією № 9372-9498-6371-7418 від 18.03.2025.

Таким чином ОСОБА_1 у справі № 903/769/24 поніс судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг у загальному розмірі 25434,80 грн.

За приписами частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як передбачено ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З огляду на наведені норми законодавства, у зв`язку із задоволенням позову ОСОБА_1 повністю, витрати, понесені позивачем у справі № 903/769/24 на сплату судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг у загальному розмірі 25434,80 грн слід покласти на відповідачів у рівних частинах, а саме: по 6358,70 грн, виходячи з розрахунку: 25434,80 грн : 4.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Статтею 16 ГПК України передбачено право учасників справи на користування правничою допомогою.

За приписами ст.ст. 123, 126 ГПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських об`єднань та бюро, з надання правничої допомоги щодо ведення справи в суді розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених ст.ст. 129, 130 ГПК України.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 ГПК України).

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Представник позивача у судовому засіданні 04.02.2026 заявив про те, що докази на підтвердження витрат на правову допомогу будуть надані впродовж 5-ти днів після ухвалення рішення суду.

З аналізу наведеної норми законодавства вбачається, що витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною не буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: не надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для стягнення таких витрат.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку тим доказами і доводам, що наводяться сторонами у справі, тобто суд не може діяти на користь будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам господарського судочинства.

Таким чином суд може зменшити розмір витрат на правову допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони, яка і зобов`язана довести неспівмірність заявлених витрат.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 1 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017 року, передбачено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час на виконання доручення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з положеннями п.4 ст. 1, ч.3 ст. 27 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

У відповідності до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Разом з цим, для вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу сторона повинна надати належні та допустимі докази, які підтверджують наявність договірних відносин щодо надання правничої допомоги, обсяг наданих послуг та їх вартість.

На підтвердження надання позивачу професійної правничої допомоги адвокатом Романюком Л. С. були надані копії:

- ордеру на надання правничої допомоги Середюку О.М. серіі АС № 1165837 від 02.12.2025, виданого адвокатським бюро «Леонід Романюк»;

- свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ВЛ № 985, виданого Романюку Л. С. головою ради адвокатів Волинської області 19.12.2017;

- посвідчення адвоката № 985 від 19.12.2017;

- платіжних інструкцій та прибуткові касові ордери.

Проте, позивач всупереч вимог ч.2 ст.126 ГПК України не надав суду договору про надання правничої допомоги, що позбавляє суд можливості дослідити те, на яких умовах представник позивача здійснював представництво позивача у суді, й, зокрема, який розмір та порядок оплати було узгоджено сторонами у договорі.

Окрім цього, й у заяві позивача від 02.04.2026 не зазначено, яку суму витрат на професійну правничу допомогу він просить стягнути з відповідачів. На пропозицію суду уточнити вимоги за заявою (ухвала суду від 03.04.2026) позивач не відреагував.

Також заява позивача від 02.04.2026 не містить розрахунку витрат.

Не додано до заяви і детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, як цього вимагає ч.3 ст.126 ГПК України, не додано акту приймання-передачі наданих послуг.

Натомість до заяви додано платіжні документи у кількості 11 шт., які не відносяться до оплати послуг адвокату Романюку Л. С.

На вказані недоліки заяви зазначають і відповідач-1, відповідач-2 у письмових поясненнях на заяву.

За відсутності зазначених доказів суд позбавлений можливості встановити обсяг наданої правничої допомоги, її вартість та співмірність заявлених витрат із складністю справи, а тому підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу відсутні.

Керуючись ст. ст. 13, 73-80, 123, 126, 129, 221, 236-240, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Музей історії сільського господарства Волині - Скансен» (вул.Шкільна,1, смт.Рокині, Луцький район, Волинська область, 45626, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 6358 грн. 70 коп. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору, за подання апеляційної та касаційної скарг.

3. Стягнути з Луцької міської ради (43025, Волинська область, м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, 19, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 6358 грн. 70 коп. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору, за подання апеляційної та касаційної скарг.

4. Стягнути з Волинської обласної ради (43027, Волинська область, м. Луцьк, Київський Майдан, буд. 9, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 6358 грн. 70 коп. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору, за подання апеляційної та касаційної скарг.

5. Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ). на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 6358 грн. 70 коп. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору, за подання апеляційної та касаційної скарг.

6. У задоволенні заяви ОСОБА_1 в частині стягнення витрат на професійну правничу відмовити.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду впродовж 20 днів з дня складання повного тексту додаткового судового рішення.

Повний текст додаткового рішення виготовлено і підписано 14.04.2026

Суддя Якушева І. О.