cправа № 910/3946/24
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Бенедисюка І. М. (головуючого), Власова Ю. Л., Малашенкової Т. М.,
розглянув у порядку письмового провадження
заяву фізичної особи-підприємця Зенченка Анатолія Михайловича
про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/3946/24
за касаційними скаргами фізичної особи-підприємця Лаппи Андрія Віталійовича та фізичної особи-підприємця Зенченка Анатолія Михайловича
на рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2025,
додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2025 та
постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2026
за позовом фізичної особи-підприємця Лаппи Андрія Віталійовича
до фізичної особи-підприємця Зенченка Анатолія Михайловича
про захист прав інтелектуальної власності.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.06.2025 (суддя Мандриченко О. В.) позов задоволено частково.

Зобов`язано ФОП Зенченка А. М. припинити використання позначення "Universal Yoga" стосовно наведених та споріднених з наведеними у свідоцтві України на торговельну марку від 02.03.2022 № 315935 послуг 41 класу МКТП в мережі Інтернет в контенті, розміщеному на веб-сторінці: https://yoga.kiev.ua/59-yoga-in-english/385-universal-yoga/. Стягнуто з ФОП Зенченка А. М. на користь фізичної особи-підприємця Лаппи А. В. судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено повністю.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 01.07.2025 (суддя Мандриченко О. В.) заяву ФОП Лаппи А. В. задоволено частково. Стягнуто з ФОП Зенченка А. М. на користь ФОП Лаппи А. В. витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн 00 коп. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено повністю.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 (колегія суддів: Доманська М. Л., Козир Т. П., Пантелієнко В. О.) апеляційну скаргу ФОП Зенченка А. М. залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ФОП Лаппи А. В. задоволено частково.

Змінено пункт 2 резолютивної частини рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2025 у справі №910/3946/24, викладено його у новій редакції:

Зобов`язано ФОП Зенченка А. М. припинити використання позначення "Universal Yoga" стосовно наведених та споріднених з наведеними у свідоцтві України на торговельну марку від 02.03.2022 № 315935 послуг 41 класу МКТП в мережі Інтернет в контенті веб-сайту: https://yoga.kiev.ua. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2025 у справі № 910/3946/24 залишено без змін.

Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2025 у справі № 910/3946/24 залишено без змін в частині відмови у задоволенні вимог позивача про стягнення з ФОП Зенченка А. М. на користь ФОП Лаппи А. В. витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 150 340,00 грн.

Стягнуто з ФОП Зенченка А. М. на користь ФОП Лаппи А.В. 25 000,00 (двадцять п`ять тисяч) грн витрат на професійну правничу допомогу та 3 633,60 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Верховний Суд постановою від 07.04.2026: рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2025, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 у справі № 910/3946/24 скасував. Ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні позову ФОП Лаппи Андрія Віталійовича, Стягнув з ФОП Лаппи Андрія Віталійовича на користь ФОП Зенченка Анатолія Михайловича судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 633,60 грн (три тисячі шістсот тридцять три грн 60 коп) за подання апеляційної скарги та у розмірі 6 056,00 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн за подання касаційної скарги.

ФОП Зенченко А. М. 08.04.2026 через "Електронний суд" звернувся до Верховного Суду із заявою, в якій просить Суд стягнути з позивача на користь відповідача:

- витрати на проведення судової експертизи об`єктів інтелектуальної власності у розмірі 101 778,43 грн;

- витрати на професійну правничу допомогу (понесені в суді першої, апеляційної та касаційної інстанції) у розмірі 93 500,00 грн.

До матеріалів заяви про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу та витрат на проведення комісійної судової експертизи об`єктів інтелектуальної власності ФОП Зенченко А. М. додано такі документи:

1. копії свідоцтва та посвідчення адвоката,

2. копія платіжної інструкції від 03.12.2024 №1095,

3. копія Акту виконаних робіт від 08.04.2026 № 01 до договору,

4. копія Акту виконаних робіт від 08.04.2026 № 02 до договору,

5. копія Акту виконаних робіт від 08.04.2026 № 03 до договору,

6. копія договору про надання правової допомоги від 29.04.2024 № 24/04/24-ЮП/IL,

7. докази надсилання заяви з додатками позивачу.

Від позивача 14.04.2026 через "Електронний суд" надійшло клопотання, в якому викладені заперечення на заяву про стягнення судових витрат. У клопотанні позивач зазначає, що докази понесення витрат на правову допомогу в суді першої та апеляційної інстанції надані з пропуском строку та без зазначення причини пропуску строку на їх подання, а тому вимоги заяви про стягнення витрат на правову допомогу в суді першої та апеляційної інстанції мають бути залишені без задоволення. Позивач звертає увагу на те, що пунктом 4.1 договору про надання правової допомоги від 29.04.2024 № 21/04/24-ЮП/IL передбачено, що за послуги, надані адвокатом, замовник сплачує кошти в розмірі, який зазначається в додатку №1 до договору. Водночас, позивач зауважує про те, що додатку №1 до вказаного договору ФОП Зенченком А. М. не надано ні разом із відзивом на позовну заяву, ні разом із заявою про ухвалення додаткового рішення від 08.04.2026.

Щодо витрат на проведення судової експертизи об`єктів інтелектуальної власності, то позивач у своїх запереченнях зазначає про те, що висновок експертизи від 27.02.2025 враховано судами попередніх інстанцій як доказ, який підтверджує обставини, на які посилався позивач. Зазначене, на переконання позивача, виключає можливість задоволення вимоги про відшкодування витрат, понесених у зв`язку із його підготовкою, оскільки суди не врахували цей висновок як доказ, що підтвердив обставини, на які посилався відповідач.

Заперечення позивача мотивовані також з посиланням на неспівмірність заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу з обсягом та складністю наданих послуг, завищенність та надуманість розміру судових витрат.

Розглянувши заяву відповідача, заперечення позивача, дослідивши матеріали цієї справи, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла таких висновків.

У силу приписів статей 59, 131 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу для надання якої в Україні діє адвокатура, а стаття 16 ГПК України вказує на те, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

За змістом статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Верховний Суд зазначає, що принцип в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Верховний Суд, вирішуючи питання про розподіл витрат, зробив такі висновки щодо застосування норм процесуального права, зокрема:

- право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 ГПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (пункт 1.20 постанови Верховного Суду від 19.07.2021 у справі № 910/16803/19);

- процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (постанова Верховного Суду від 27.01.2022 у справі № 921/221/21 та постанова Верховного Суду від 31.05.2022 у справі № 917/304/21).

Верховний Суд в контексті заяви відповідача щодо відшкодування витрат на правничу допомогу в першій, другій та касаційній інстанціях, враховуючи заперечення позивача щодо порушення процесуальної поведінки для можливості такого відшкодування, зазначає таке.

Щодо попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат

Згідно з частинами першої, другої статті 124 ГПК разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат.

Застосування відповідних положень статті 124 ГПК України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин кожної справи, а також інших чинників. Адже аналіз частини другої статті 124 ГПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто, неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат (постанови Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 910/3419/20, від 20.07.2021 у справі № 914/2531/19). Аналогічні висновки висловлені і Великою Палатою Верховного Суду в своїх численних судових рішеннях щодо статті 124 ГПК України і правових висновків її застосування.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач в суді першої інстанції у першій заяві по суті справи (відзив на позовну заяву/том І а.с.83) зазначив, що при розгляді справи у суді першої інстанції планує понести судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 39 000 грн.

В суді апеляційної інстанції (в апеляційній скарзі) не міститься попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, як і не міститься такого в касаційній скарзі відповідача та відзиві на касаційну скаргу позивача.

Отже, відповідач дотримався вимог, передбачених частиною першою статті 124 ГПК виключно в суді першої інстанції.

Щодо практичної реалізації відповідачем принципу відшкодування судових витрат в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, зокрема, чи звертався відповідач із заявою (клопотанням) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу (що по своїй суті не є тотожним попередньому визначенню учасником справи суми судових витрат на професійну правничу допомогу) та вчасності подання доказів, слід зазначити таке.

Абзацом першим частини другої статті 126 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Поряд з цим згідно з вимогами частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У додатковій постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 910/9111/17 вказано, що відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, а в суді касаційної інстанції - до прийняття постанови у справі.

При цьому Суд зазначає, що звернення із заявою про розподіл судових витрат по своїй суті не є тотожним попередньому визначенню учасником справи суми судових витрат на професійну правничу допомогу, а також заяві про надання доказів понесених судових витрат в порядку приписів частини восьмої статті 129 ГПК України. Близький за змістом правовий висновок викладений, зокрема у постановах Верховного Суду від 30.05.2024 зі справи № 910/5316/21, від 30.07.2024 зі справи № 910/8419/22, від 24.04.2025 зі справи № 906/145/24.

Таким чином, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється за умови наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

Пунктом 12 частини третьої статті 2 ГПК України передбачений такий принцип господарського судочинства як відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Очевидним є те, що запроваджений в Україні принцип відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, має універсальний характер.

ГПК України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах (статті 1 ГПК України).

Тобто, ГПК України містить норми процесуального права, які, зокрема регулюють повноваження та процесуальну діяльність всіх учасників судового процесу та суду, у тому числі, і в контексті порядку розподілу судових витрат. Іншими словами, ГПК України встановлює умови, етапи та механізм реалізації прав та обов`язків учасниками судового процесу на відшкодування судових витрат сторони, а також передбачає процедуру, строк та порядок розгляду цього питання.

З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача в суді першої інстанції в судовому засіданні (відповідно до протоколу судового засідання від 13.05.2025 № 4517678) зробив відповідну заяву з зазначенням того, що докази понесення таких витрат будуть подані в порядку та строки, передбачені частиною восьмою статті 129 ГПК України. Втім, відповідачем, в суді апеляційної та касаційної інстанції не дотримано вимоги, передбачені статтями 126, 129 ГПК України, про що свідчать матеріали справи.

Щодо доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу

Відповідно до статті 221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У цій справі (№ 910/3946/24) Господарський суд міста Києва ухвалив рішення за результатами розгляду справи по суті 17.06.2025, а Північний апеляційний господарський суд ухвалив постанову від 28.01.2026 за наслідками перегляду цього рішення.

Докази понесення судових витрат у судах першої та апеляційної інстанцій відповідач надав 08.04.2026, тобто після ухвалення Верховним Судом постанови у цій справі.

Як вказує позивач у своїх запереченнях, відповідач ані у суді першої, ані у суді апеляційної інстанцій не подав заяву про ухвалення додаткового рішення разом з доказами понесених витрат на професійну правничу допомогу. Відповідач не обґрунтовує поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі у суді першої та апеляційної інстанції.

Позивач також звертає увагу Суду на те, що у пункті 4.1 договору про надання правової допомоги від 29.04.2024 № 24/04/24-ЮП/IL передбачено, що за послуги надані адвокатом, замовник сплачує кошти в розмірі, який зазначено в Додатку №1 до цього договору. Водночас, додатку №1 до договору ФОП Зенченко А. М. не надано ні разом з відзивом на позовну заяву, ні разом із заявою про ухвалення додаткового рішення від 08.04.2026. Таким чином, на переконання позивача, відсутні підстави стверджувати, що вищезазначений розмір гонорару адвоката погоджено сторонами.

В контексті зазначеного, Суд звертає увагу на додаткову постанову Верховного Суду від 30.06.2022 у справі № 915/517/21, в якій зазначено, зокрема, про те, що "відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару".

Отже, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з нормами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Такі правові позиції викладено у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/14598/20 та додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18 і є застосовні в цій справі.

Верховний Суд установив, що в матеріалах справи та у додатках до заяви про ухвалення додаткового рішення міститься договір про надання правової допомоги від 29.04.2024 № 24/04/24-ЮП/IL укладений між замовником/клієнтом - Зенченком А.М. та адвокатом Конюшком Д.Б. Відповідно до розділу 4 цього договору "Порядок оплати послуг адвоката. Ціна договору" зазначено про те, що за послуги, надані адвокатом, замовник сплачує кошти в розмірі, який зазначено в додатку № 1 до цього договору, втім додатку № 1 до цього договору про надання правової допомоги від 29.04.2024 № 24/04/24-ЮП/IL матеріали справи не містять. Отже, у справі, що розглядається, розмір витрат на професійну правничу допомогу не може бути визначений судом на підставі поданих доказів. Тобто, розмір витрат на професійну правничу допомогу не є доведеним.

З огляду на статті 126, частину восьму статті 129, 221 ГПК України, з урахуванням матеріалів справи та додані до заяви докази, наведену вище правову позицію Верховного Суду, заперечення позивача, Верховний Суд дійшов висновку про те, що в цьому випадку необхідно відмовити у задоволенні заяви ФОП Зенченка А.М. в частині стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи № 910/3946/24 у суді першої, апеляційної та касаційної інстанції.

Щодо витрат пов`язаних із проведенням експертизи слід зазначити таке.

Як було зазначено вище, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, що пов`язані із проведенням експертизи.

За змістом статті 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів (частина перша).

При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза) (частина третя).

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом (частина четверта).

Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну (частина п`ята).

У справі, що розглядається, ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2024 клопотання ФОП Зенченка А. М. про призначення у справі № 910/3946/24 експертизи об`єктів інтелектуальної власності задоволено частково. Призначено у справі № 910/3946/24 експертизу об`єктів інтелектуальної власності, проведення якої доручено Науково-дослідному центру судової експертизи у сфері інформаційних технологій та інтелектуальної власності Міністерства юстиції України. Витрати по проведенню експертизи покладено на ФОП Зенченка Анатолія Михайловича. На підставі рахунку-фактури від 01.10.2024 № 150 відповідачем здійснено оплату послуг із проведення судової експертизи, докази сплати містяться в матеріалах справи (платіжна інструкція від 03.12.2024 № 1095).

З огляду на те, що експертиза об`єктів інтелектуальної власності у справі призначена судом, з визначенням установи та переліком питань, які суд поставив перед експертами (учасники мають право пропонувати питання, проте остаточний їх перелік та зміст визначається судом), із зобов`язанням ФОП Зенченка А. М. оплатити вартість таких витрат, - відсутні підстави вважати, що понесені відповідачем витрати на оплату призначеної судом експертизи не відповідали критеріям неминучості та розумності.

З огляду на викладене, наведені позивачем в запереченнях мотиви для обмеження розміру витрат відповідача на проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності Верховний Суд вважає помилковими та такими, що: не враховують саму суть призначення експертизи судом, повноваження суду при призначенні експертизи, вимоги розумності та правової визначеності, "підривають" конструкцію забезпечення передбачуваності застосування процесуальних норм, не відповідають верховенству права. (Близька за змістом правова позиція міститься у постанові Верховного Суду у справі від 05.03.2026 № 911/165/18).

У цьому аспекті колегія суддів звертається до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 22.11.2023 зі справи № 712/4126/22, за змістом яких відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (особливо, якщо суд врахував відповідний висновок експерта як доказ), не відповідає вимогам розумності та правової визначеності, "підриває" конструкцію забезпечення передбачуваності застосування процесуальних норм, а тому не є такою, що відповідає верховенству права.

З огляду на вказані висновки, Верховний Суд зазначає про те, що витрати, здійснені відповідачем за проведення судової експертизи об`єктів інтелектуальної власності, є обґрунтованими, безпосередньо пов`язані із розглядом справи та підлягають відшкодуванню, з огляду на наявні докази їх фактичного понесення відповідачем у зазначеному розмірі, які відповідно до статті 74, 76-79 ГПК України і є належними і допустимими.

Враховуючи спірний характер правовідносин сторін, наведена міра обґрунтування цього судового рішення є достатньою у світлі конкретних обставин справи, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Керуючись статтями 2, 123, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву фізичної особи-підприємця Зенченка Анатолія Михайловича про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/3946/24 задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Лаппи Андрія Віталійовича на користь фізичної особи-підприємця Зенченка Анатолія Михайловича витрати на проведення комісійної судової експертизи об`єктів інтелектуальної власності у розмірі 101 778, 43 грн (сто одна тисяча сімсот сімдесят вісім гривень 43 копійки).

3. У задоволенні іншої частини заяви фізичної особи-підприємця Зенченка Анатолія Михайловича щодо ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

4. Видачу відповідного наказу доручити Господарському суду міста Києва.

Додаткова постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Ю. Власов

Суддя Т. Малашенкова