РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.04.2026Справа № 910/166/26

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/166/26

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вествел"

до Приватного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод"

про стягнення 1357511,44 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вествел" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод" (далі - відповідач) про стягнення 1357511,44 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором поставки №12 від 04.12.2024, не розрахувався за отриманий товар, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення основний борг у розмірі 1241917,62 грн, пеню у розмірі 84252,58 грн, інфляційні втрати у розмірі 14422,99 грн та 3% річних у розмірі 16918,25 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/166/26 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановлено учасникам справи строки на подачу заяв по суті спору.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами» від 29.06.2023, який набрав чинності 21.07.2023 та введений в дію 18.10.2023, внесено зміни до ряду статей Господарського процесуального кодексу України.

Так, частиною 6 статті 6 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Як вбачається з комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» Приватне акціонерне товариство «Київський маргариновий завод» має зареєстрований «Електронний кабінет» в підсистемі «Електронний суд» в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.

Частиною 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З урахуванням зазначеного, ухвала Господарського суду міста Києва від 14.01.2026 про відкриття провадження у справі була надіслана відповідачу до Електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» в ЄСІКС.

З наявного в матеріалах справи повідомлення про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи, яке отримане з автоматизованої системи документообігу суду комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» вбачається, що документ в електронному вигляді «ст.176 Ухвала про відкриття провадження у справі (без виклику сторін)» від 14.01.2026 по справі №910/166/26 (суддя Васильченко Т.В.) було надіслано одержувачу ПрАТ «Київський маргариновий завод» в його електронний кабінет. Документ доставлено до електронного кабінету: 15.01.26 о 19:00 год.

Частиною 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

У відповідності до вимог статей 165, 251 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Втім відповідач, у визначений судом строк, не подав ні відзиву на позовну заяву, ні клопотання про продовження строку на його подання.

Приписами ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Приймаючи до уваги, що відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.12.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вествел» (далі - постачальник) та Приватним акціонерним товариством «Київський маргариновий завод» (далі - покупець) було укладено договір поставки №12 (далі - договір), предметом якого за умовами пункту 1.1 є обов?язок постачальника передати у власність покупця інгредієнти в асортименті (далі за тектом - товар), а покупць, в свою чергу, зобов?язується прийняти належний товар та оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до пункту 2.1 договору постачальник гарантує, що поставлений товар є якісним, відповідає всім санітарним, гігієнічним, технічним та іншим нормам, стандартам та правилам, встановленим чинним законодавством України для товарів даного виду.

Згідно пункту 3.1 договору умови поставки товару за цим договором викладені сторонами у відповідності до вимог Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» (у редакції 2010 року), застосовується з урахуванням особливостей внутрішньодержавних поставок DDP, за адресою: м. Київ, проспект Науки, будинок 3, якщо інше не вказано в замовленнях та специфікаціях до цього договору (надалі «Місце поставки»).

Пунктом 3.5 договору встановлено, що постачальник при поставці товару надає покупцеві наступні документи: видаткова накладна; товарно-транспортна накладна; рахунок-фактура; копія сертифікату відповідності (якщо товар підлягає сертифікації); копія висновку державної санітарно-гігієнічної експертизи на товар або експертний висновок, або протокол випробувань на показники безпеки (протокол випробувань на показники безпеки має оновлюватися 1 раз на рік та надаватися покупцю після кожного дослідження); декларація виробника або посвідчення (сертифікат) якості на товар. Товар приймається виключно за наявності вищевказаних товаросупроводжувальних документів.

Датою переходу ризиків випадкового знищення та пошкодження товару, а також права власності на товар є дата підписання видаткової накладної. Дійсність видаткової накладної підтверджується підписами уповноважених представників сторін (пункт 3.10 договору).

За умовами пункту 4.1 договору ціна, асортимент та інші характеристики товару, що постачається, відображаються у видатковій накладній на відповідну партію товару, дані якої мають відповідати погодженій сторонами специфікації. В разі, якщо асортимент чи кількість поставленого товару не відповідає узгодженому в специфікації, покупець має право не приймати товар або прийняти ту частину, що відповідає специфікації. В цьому випадку зобов`язання постачальника щодо поставки такої партії товару вважаються виконаними в частині, яка стосується узгодженого товару. Зобов`язання по оплаті неузгодженого товару у покупця не виникають. Ціна включає всі витрати на виробництво і доставку товару.

Згідно пункту 4.3 договору загальна ціна договору складається із суми вартості всіх поставок товару здійснених відповідно до цього договору та розраховується шляхом складання сум, зазначених у підписаних видаткових накладних на всі поставки товару протягом строку дії цього договору.

Відповідно до пункту 4.3 договору постачальник зобов`язується надати покупцю податкову накладну складену в електронній формі з дотриманням умов щодо її реєстрації у порядку, визначеному чинним податковим законодавством України, з урахуванням умов, зазначених в п. 5.1 договору.

Пунктом 5.1 договору встановлено, що оплата проводиться покупцем в залежності від виконання постачальником своїх зобов`язань в наступному порядку: при наданні постачальником покупцю протягом 5 календарних днів з дати поставки товару податкової накладної, яка пройшла реєстрацію в ЄРПН та отримала статус документа «Зареєстрована в ЄРПН», покупець оплачує поставлений товар на умовах відтермінування платежу протягом 31 (тридцять один) днів з дати, зазначеної у підписаній сторонами видатковій (товарній) накладній (підпункт 5.1.1). При наданні постачальником покупцю в строк понад 5 календарних днів з дати поставки товару податкової накладної, яка пройшла реєстрацію в ЄРПН та отримала статус документа «Зареєстрована в ЄРПН», покупець оплачує поставлений товар на умовах відтермінування платежу протягом 31 (тридцять один) днів з дати, реєстрації податкової накладної в ЄРПН (підпункт 5.1.2).

Приймання товару за кількістю та якістю здійснюється в місці поставки відповідно до інформації, що зазначена в видаткових накладних та документах, що посвідчують якість товару. У разі виявлення під час приймання ознак невідповідності товару по кількості або якості, покупець зобов`язаний призупинити приймання і скласти відповідний акт з представником постачальника (водій, експедитор тощо), якщо ознаки невідповідності товару покупець виявив після відвантаження товару постачальником, то покупець зобов`язаний викликати представників постачальника шляхом направлення відповідного повідомлення постачальнику (за допомогою електронної пошти) для складення відповідного акту. Якщо постачальник знаходиться в м. Києві чи Київській області, то його представник повинен з`явитися для складання акту протягом 24-х годин з моменту надсилання відповідного повідомлення, якщо постачальник знаходиться в іншому регіоні, то його представник повинен з`явитися не пізніше 2-х робочих днів з моменту надсилання відповідного повідомлення (пункт 6.1 договору).

За умовами пункту 6.5 договору підписанням цього договору покупець свідчить, що особи, які будуть підписувати видаткові накладні, товарно-транспортні накладні про приймання товару від імені покупця, мають відповідні повноваження та таке підписання і приймання товару в інтересах та на користь покупця.

Відповідно до пункту 8.1 договору за порушення умов цього договору винна сторона відшкодовує іншій стороні спричинені цим збитки в порядку, передбаченому діючим законодавством України.

Згідно пункту 8.2 договору у випадку несвоєчасного виконання покупцем грошових зобов`язань за цим договором покупець сплачує на вимогу постачальника пеню у розмірі облікової ставки НБУ від несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Умовами пунктів 9.1, 9.2 договору сторони погодили, що всі суперечки та розбіжності, які можуть виникнути з умов цього договору або в зв`язку з ним, та не будуть урегульовані шляхом переговорів, будуть розглянуті у суді в порядку, передбаченому чинним законодавством України. Претензійний (досудовий) порядок вирішення спорів є обов`язковим.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх печатками (за наявності) і діє до 31 грудня 2026 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. В разі, якщо за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення строку дії договору жодна сторона не виявить бажання розірвати його, то дія цього договору автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік на тих же умовах (пункти 10.1, 10.2 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 1241917,62 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних №1084 від 18.04.2025 на суму 133222,80 грн, №1108 від 24.04.2025 на суму 164841,60 грн, №1140 від 28.04.2025 на суму 94040,00 грн, №1217 від 06.05.2025 на суму 126610,80 грн, №1397 від 26.05.2025 на суму 47431,40 грн, №1486 від 03.06.2025 на суму 172531,01 грн, №1530 від 06.06.2025 на суму 84571,01 грн, №1565 від 11.06.2025 на суму 79720,80 грн, №1621 від 16.06.2025 на суму 105520,60 грн, №1660 від 19.06.2025 на суму 2700,00 грн, №1741 від 26.06.2025 на суму 135124,80 грн та №2005 від 23.07.2025 на суму 95602,80 грн, які підписані сторонами без будь-яких зауважень та заперечень.

Відповідно до пункту 201.7 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.10 Податкового кодексу України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

На виконання умов договору та у підтвердження факту здійснення поставки товару на підставі вказаних вище видаткових накладних на загальну суму 1241917,62 грн відповідно до приписів пунктів 201.7, 201.10 Податкового кодексу України позивачем було складено та зареєстровано в ЄРПН податкові накладні №1104 від 18.04.2025 на суму 133222,80 грн, №1140 від 24.04.2025 на суму 164841,60 грн, №1160 від 28.04.2025 на суму 94040,00 грн, №1242 від 06.05.2025 на суму 126610,80 грн, №1422 від 26.05.2025 на суму 47431,40 грн, №1516 від 03.06.2025 на суму 172531,01 грн, №1559 від 06.06.2025 на суму 84571,01 грн, №1594 від 11.06.2025 на суму 79720,80 грн, №1649 від 16.06.2025 на суму 105520,60 грн, №1689 від 19.06.2025 на суму 2700,00 грн, №1777 від 26.06.2025 на суму 135124,80 грн, №2048 від 23.07.2025 на суму 95602,80 грн, копії яких разом з квитанціями про їх реєстрацію наявні в матеріалах справи.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору щодо поставки товару.

Позаяк, відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань, оплату отриманого товару не здійснив.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання умов пунктів 9.1 та 9.2 договору, 21.08.2025 року звернувся до відповідача з претензією №2 від 18.08.2025, у якій просив сплатити наявну заборгованість за поставлений товар згідно договору поставки №12 від 04.12.2024.

Втім, відповідач вимоги претензії не задовольнив, як і не надав на неї відповіді, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 5.1 договору оплата проводиться покупцем в залежності від виконання постачальником своїх зобов`язань в наступному порядку: при наданні постачальником покупцю протягом 5 календарних днів з дати поставки товару податкової накладної, яка пройшла реєстрацію в ЄРПН та отримала статус документа «Зареєстрована в ЄРПН», покупець оплачує поставлений товар на умовах відтермінування платежу протягом 31 (тридцять один) днів з дати, зазначеної у підписаній сторонами видатковій (товарній) накладній (підпункт 5.1.1). При наданні постачальником покупцю в строк понад 5 календарних днів з дати поставки товару податкової накладної, яка пройшла реєстрацію в ЄРПН та отримала статус документа «Зареєстрована в ЄРПН», покупець оплачує поставлений товар на умовах відтермінування платежу протягом 31 (тридцять один) днів з дати, реєстрації податкової накладної в ЄРПН.

Як встановлено судом, на виконання умов договору за наслідками поставленого товару, позивачем було складено та зареєстровано в ЄРПН відповідні податкові накладні.

У той же час, відповідач своїх зобов`язань за договором в частині оплати отриманого товару у встановлений пунктом 5.1 договору строк не здійснив.

Тоді як, частина 2 статті 193 Господарського кодексу України (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) встановлює, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати поставленого позивачем товару за договором підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 1241917,62 грн.

Частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 Господарського кодексу України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України, однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Статтями 626, 627 вказаного Кодексу передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у наданій сторонам можливості за взаємною згодою визначати умови такого договору, змінювати ці умови також за взаємною згодою або утримуватись від пропозицій про їх зміну.

Отже, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно пункту 8.2 договору у випадку несвоєчасного виконання покупцем грошових зобов`язань за цим договором покупець сплачує на вимогу постачальника пеню у розмірі облікової ставки НБУ від несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відтак, оскільки відповідач допустив несвоєчасне виконання грошового зобов`язання з оплати поставленого товару, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та пункту 8.2 договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 84252,58 грн.

Окрім того, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в сумі 16918,25 грн та інфляційні втрати у розмірі 14422,99 грн.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №910/12604/18 від 01.10.2019).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та 3% річних, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки позивачем всупереч положенням підпункту 5.1.2 пункту 5.1 договору та статей 253, 254 Цивільного кодексу України не вірно визначено початок періоду прострочення (початок періоду прострочення починається з наступного дня за днем у якому зобов`язання мало бути виконане), у зв`язку з чим в межах заявлених позивачем періодів нарахування, належним розміром пені є 84125,55 грн, 3% річних є 16904,07 грн, в іншій частині цих вимог належить відмовити.

У той же час, це не вплинуло на розрахунок інфляційних втрат, оскільки з урахуванням методики їх розрахунку, розрахунок індексу інфляції здійснюється не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість, як і не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 13, 73-80, 129, 233, 236-238, 240, 242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вествел» до Приватного акціонерного товариства «Київський маргариновий завод» про стягнення 1357511,44 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський маргариновий завод» (03039, місто Київ, проспект Науки, будинок 3; ідентифікаційний код 00333581) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вествел» (08133, Київська обл., Бучанський р-н, місто Вишневе, вул. Балукова, будинок 23; ідентифікаційний код 40926853) основний борг у розмірі 1241917 (один мільйон двісті сорок одна тисяча дев`ятсот сімнадцять) грн 62 коп., пеню у розмірі 84125 (вісімдесят чотири тисячі сто двадцять п`ять) грн 55 коп., 3% річних у розмірі 16904 (шістнадцять тисяч дев`ятсот чотири) грн 07 коп., інфляційні втрати у розмірі 14422 (чотирнадцять тисяч чотириста двадцять дві) грн 99 коп. та судовий збір у розмірі 16288 (шістнадцять тисяч двісті вісімдесят вісім) грн 45 коп.

3. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 24.04.2026.

СуддяТ.В. Васильченко