ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2026 року м.Дніпро Справа № 904/1368/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чус О.В. (доповідач),

судді Кощеєв І.М., Вінніков С.В.

секретар судового засідання Солодова І.М.

За участю (найменування сторін та інших осіб, що беруть участь у справі):

Прокурор: Єрзаулов С.С. (в залі суду) - перший заступник керівника Слобожанської окуружної прокуратри, посвідчення № 083375 від 10.11.2025

Представник скаржника/відповідача: Денисенко Т.В. (в залі суду) - самопредставництво, довіреність

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (м. Київ) на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2025 (повний текст рішення складено та підписано 27.05.2025, суддя Фещенко Ю.В.) у справі № 904/1368/25

за позовом Слобожанської окружної прокуратури (смт. Слобожанське Дніпровського району Дніпропетровської області) в інтересах держави в особі Петриківської селищної ради (смт.Петриківка Дніпровського району Дніпропетровської області)

до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (м. Київ)

про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього середовища в результаті порубки лісу, у розмірі 214 901 грн. 45 коп.

ВСТАНОВИВ:

В березні 2025 Слобожанська окружна прокуратура звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Петриківської селищної ради (далі - позивач) з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на користь держави в особі Петриківської селищної ради шкоду, заподіяну внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті незаконної порубки лісу, у розмірі 214 901 грн. 45 коп.

Прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції та Петриківської селищної ради.

Підставою для позову стало те, що 15.03.2024 працівники лісової охорони філії «Петриківське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» виявили незаконну порубку 40 дерев (32 дуби та 8 кленів) у кварталі 46 виділи 2 та 5 Курилівського лісництва на території Петриківської селищної громади Дніпровського району Дніпропетровської області. За результатами огляду складені акти №9 та №10 від 15.03.2024, а згідно з розрахунком, виконаним відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №665 від 23.07.2008, розмір завданої лісу шкоди становить 214 901 грн 45 коп.

На думку прокурора, ця шкода є наслідком протиправної бездіяльності постійного лісокористувача ДСГП «Ліси України». Прокурор стверджує, що відповідач не забезпечив належної охорони та збереження лісу на підвідомчій території, не вжив ефективних заходів для боротьби з незаконними рубками та порушив вимоги статей 89, 90 Лісового кодексу України. У зв`язку з цим державі завдано матеріальну шкоду, яка на момент звернення до суду добровільно не відшкодована. Прокурор наполягає, що вина відповідача полягає саме у бездіяльності невчиненні дій, необхідних для запобігання незаконним рубкам.

Оскільки завдана шкода є збитками лісового фонду, що перебуває під охороною держави, а кошти за таку шкоду мають надходити до спеціального фонду місцевого бюджету, їх невідшкодування порушує інтереси держави. Прокурор зазначає, що Петриківська селищна рада не вживала заходів для стягнення цих коштів і не зверталася до суду, а Державна екологічна інспекція також самостійно не захистила інтереси держави. Тому прокурор на підставі статті 53 Господарського процесуального кодексу України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру» звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з ДСГП «Ліси України» 214 901 грн 45 коп шкоди, завданої навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної порубки дерев. Підсудність справи визначено за місцем заподіяння шкоди (частина 8 статті 29 ГПК України).

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2025, позовні вимоги Слобожанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Петриківської селищної ради до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього середовища в результаті порубки лісу, у розмірі 214 901 грн. 45 коп. - задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (вулиця Шота Руставелі, будинок 9А, м. Київ, 01601; ідентифікаційний код 44768034) на користь держави в особі Петриківської селищної ради (пр. Калнишевського Петра, будинок 69, смт. Петриківка, Дніпровський район, Дніпропетровська область, 51800; ідентифікаційний код 04339698) - 214 901 грн. 45 коп. шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті незаконної порубки лісу.

Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (вулиця Шота Руставелі, будинок 9А, м. Київ, 01601; ідентифікаційний код 44768034) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (проспект Дмитра Яворницького, будинок 38, м. Дніпро, 49044, МФО 820172, Державна казначейська служба України, м. Київ, р/р UA0000291; ідентифікаційний код 02909938) - 2 578 грн. 82 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись з судовим рішенням, через систему Електронний суд, представник Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду від 27.05.2025; скасувати рішення суду від 27.05.2025; ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі; стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" суму судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги; розгляд апеляційної скарги провести у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, зокрема з неврахуванням судом першої інстанції неналежності наданих позивачем доказів розміру заподіяних збитків.

Відсутність вини відповідача як обов`язкового елемента цивільного правопорушення.

Суд першої інстанції помилково ототожнив статус постійного лісокористувача з безумовною відповідальністю за будь-яку незаконну рубку.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України, особа звільняється від відшкодування шкоди, якщо доведе, що її завдано не з її вини. Вина є обов`язковим елементом складу цивільного правопорушення поряд із протиправною поведінкою, шкодою та причинним зв`язком.

У цій справі матеріалами підтверджено, що незаконну рубку виявили самі працівники відповідача під час патрулювання, після чого негайно повідомили правоохоронні органи (заява №241 від 22.03.2024). Посилання суду на постанову Верховного Суду від 24.02.2021 у справі №906/366/20 є некоректним: у тій справі вина полягала у несвоєчасному виявленні порушення, тоді як тут порушення виявлено самим відповідачем. За логікою «від зворотного», це свідчить про належне виконання обов`язків, а не про бездіяльність.

Крім того, ні судом першої інстанції, ні в межах кримінального провадження не встановлено жодних протиправних дій чи бездіяльності конкретних працівників відповідача. Відсутній обвинувальний вирок, який би доводив вину осіб, відповідальних за охорону лісів. Отже, елемент вини в діях відповідача відсутній, що виключає можливість застосування цивільно-правової відповідальності.

Дія воєнного стану як обставина, що унеможливлює виконання обов`язків у повному обсязі.

Суд першої інстанції повністю проігнорував об`єктивні обмеження, пов`язані з воєнним станом, які позбавили відповідача реальної можливості здійснювати належну охорону лісів.

По-перше, Постановою Кабінету Міністрів України №303 від 13.03.2022 на період воєнного стану було припинено проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю). Відповідач не міг законно проводити більшість перевірок.

По-друге, через військову агресію повітряний простір України закрито для цивільних користувачів з 24.02.2022. Це унеможливило використання авіаційного патрулювання та безпілотних літальних апаратів, передбачених Порядком організації охорони і захисту лісів (Постанова КМУ №612).

По-третє, відповідач не є правоохоронним органом у розумінні Постанови КМУ №573, тому його працівники не мали права пересуватися під час комендантської години. Відповідно до статті 8 Закону «Про правовий режим воєнного стану», перебування на вулицях у визначений період доби без перепустки заборонено. Таким чином, відповідач не міг фізично патрулювати ліси в нічний час, коли зазвичай вчиняються незаконні рубки.

Зазначені обставини є незалежними від волі відповідача та відповідно до статті 617 ЦК України та статті 1166 ЦК України звільняють його від відповідальності, оскільки шкоду завдано не з його вини, а внаслідок дії непереборної сили.

Недопустимість доказів та недоведеність розміру шкоди.

Позивач не надав належних та допустимих доказів розміру шкоди. Акти огляду №9 та №10 від 15.03.2024 складені працівниками самого відповідача, а не Державною екологічною інспекцією, яка згідно з Положенням №275 має виключну компетенцію на проведення таких перевірок із застосуванням інструментально-лабораторного контролю.

Крім того, в актах відсутня обов`язкова інформація:

- не зазначено, яким саме вимірювальним приладом проводилися вимірювання діаметрів пнів, чи пройшов цей прилад повірку згідно із Законом «Про метрологію та метрологічну діяльність»;

- не наведено найбільшого та найменшого діаметра кожного пня, хоча примітка 4 до Постанови КМУ №665 вимагає брати середнє арифметичне значення між ними;

- не вказано, на якій висоті проводилися виміри та скільки часу минуло після рубки.

Відповідно до сталої практики Верховного Суду (постанови від 15.06.2022 у справі №909/114/21, від 16.08.2022 у справі №925/1598/20), розрахунок шкоди не може ґрунтуватися на припущеннях. Відсутність достовірних даних про кількість пнів, їх діаметр та інші параметри виключає можливість встановлення дійсного розміру шкоди.

Більше того, застосовуючи доктрину «плодів отруйного дерева», сформульовану ЄСПЛ у справах «Гефген проти Німеччини», «Балицький проти України» та інших, слід визнати, що якщо первинні докази (акти огляду) отримані з порушенням (неналежним суб`єктом, без належних вимірювань), то всі похідні докази (розрахунок шкоди, висновок про розмір збитків) також є недопустимими.

Скаржник наполягає, що суд першої інстанції не врахував відсутність вини відповідача, дію об`єктивних обмежень, пов`язаних із воєнним станом, а також недопустимість та недостовірність доказів розміру шкоди. За відсутності хоча б одного з елементів складу цивільного правопорушення (вини, доведеного розміру шкоди, протиправної поведінки) цивільна відповідальність не настає.

Згідно до протоколу автоматизованогорозподілу судової справи між суддями від 18.06.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Дармін М.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.06.2025 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 904/1368/25. Доручено Господарському суду Дніпропетровської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 904/1368/25.

27.06.2025 матеріали справи надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (м. Київ) на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2025 у справі № 904/1368/25. Розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні на 19.11.2025 о 11 год. 00 хв.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.11.2025 розгляд апеляційної скарги Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (м. Київ) на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2025 у справі № 904/1368/25 призначено у судовому засіданні на 18.03.2026 о 11:00 год.

Водночас суд повідомляє, що засідання, яке раніше було призначене на 19.11.2025, не відбулося, оскільки в період з 17 по 21 листопада 2025 року колегія суддів (головуючий Чус О.В., судді Кощеєв І.М., Дармін М.О.) проходила підготовку для підвищення кваліфікації відповідно до ст. 89 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2026 (у зв`язку з перебування у відпустці судді Дарміна М.О.) у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Вінніков С.В.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не надано.Згідно ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

18.03.2026 скаржник наданим процесуальним правом не скористався та не забезпечив явку в судове засідання повноважних представників.

Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника скаржника.

У судовому засіданні 18.03.2026 проголошено скорочене судове рішення (вступну та резолютивну частини постанови) по справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення, нормам діючого законодавства, Центральний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.03.2024 працівниками лісової охорони Філії "Петриківське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (далі - ДП "Ліси України") виявлено факт незаконної порубки 40-ка дерев породи дуб та клен, а саме:

- в кварталі 46 виділ 2 виявлено незаконну порубку дерев породи "Дуб" в кількості 32 штуки;

- в кварталі 46 виділ 5 - дерев породи "Клен" в кількості 8 штук, що розташовані в адміністративних межах Петриківської селищної територіальної громади Дніпровського району Дніпропетровської області.

За результатами виявлення вказаної незаконної рубки працівниками лісової охорони Філії "Петриківське лісове господарство" ДП "Ліси України" 15.03.2024 складено Акти № 9 та № 10 огляду місць вчинення лісопорушень.

Відповідно до Розрахунку шкоди, заподіяної лісу, проведеного в.о. головного лісничого Оксаною Ковальовою згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу", загальний розмір збитків (по Акту № 9 та № 10) становить 214 901 грн. 45 коп.

Як зазначає прокурор, заподіяна навколишньому природному середовищу шкода залишається невідшкодованою.

Отже, прокурор вважає, що навколишньому природному середовищу заподіяно шкоду внаслідок бездіяльності постійного лісокористувача філії "Петриківське лісове господарство" ДСГП "Ліси України", а саме: внаслідок незабезпечення ефективного комплексу всіх заходів, спрямованих на збереження лісів, незадовільного стану здійснення контролю за охороною та захистом лісів, невжиття заходів із боротьби з незаконними рубками, та порушення з боку постійного лісокористувача вимог статей 89, 90 Лісового кодексу України, оскільки постійний лісокористувач не виконав покладених на нього обов`язків, зокрема, із забезпечення охорони і збереження лісів на підвідомчій йому території в межах кварталу 46 виділів 2, 5 Курилівського лісництва філії "Петриківське лісове господарство" ДСГП "Ліси України", який знаходиться на території Петриківської селищної територіальної громади Дніпровського району Дніпропетровської області, чим спричинено матеріальну шкоду лісовому фонду України, що перебуває під охороною держави.

Прокурор зазначає, що станом на день звернення до суду з позовною заявою, відповідачем - ДСГП "Ліси України" у добровільному порядку збитки, завдані навколишньому природному середовищу, не відшкодовані.

За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку про наявність усіх елементів цивільного правопорушення у діях відповідача Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» як постійного лісокористувача.

Суд встановив, що 15.03.2024 працівники лісової охорони виявили незаконну порубку 40 дерев (32 дуби та 8 кленів) у кварталі 46 виділи 2 та 5 Курилівського лісництва на території Петриківської селищної громади, про що склали акти огляду №9 та №10. На підставі цих актів виконано розрахунок шкоди згідно з постановою КМУ №665, який визначив розмір збитків у сумі 214 901,45 грн.

Суд зазначив, що відповідно до статей 19, 64, 86, 89, 90, 105, 107 Лісового кодексу України саме на постійного лісокористувача покладено обов`язок забезпечувати охорону, захист і збереження лісів, зокрема від незаконних рубок. Невиконання або неналежне виконання цих обов`язків є протиправною бездіяльністю, яка утворює склад правопорушення незалежно від того, чи встановлено особу безпосереднього порушника. Суд наголосив, що вина відповідача полягає саме у невжитті належних і достатніх заходів для охорони лісу, що й дозволило третім особам здійснити незаконну рубку.

Оцінюючи доводи відповідача про відсутність вини, суд зауважив, що у справах про відшкодування екологічної шкоди діє презумпція вини правопорушника, тому саме відповідач має довести, що шкоди завдано не з його вини. Відповідач таких доказів не надав, а сам факт виявлення порушення власними силами не спростовує бездіяльності, оскільки виявлення відбулося вже після заподіяння шкоди.

Щодо розміру шкоди суд зазначив, що акти огляду підписані представниками відповідача без зауважень, тому є достовірними доказами. Відповідач не надав контррозрахунку та не спростував належними доказами правильність визначення діаметрів пнів чи інших показників. Посилання на відсутність перевірки Держекоінспекції суд відхилив, оскільки чинне законодавство не встановлює виключного способу фіксації таких порушень, а в умовах воєнного стану планові заходи контролю взагалі були припинені (постанова КМУ №303).

Причинний зв`язок суд вбачав у тому, що саме неналежна організація охорони з боку відповідача створила умови для незаконної рубки, а тому шкода є об`єктивним наслідком його бездіяльності.

Суд також визнав обґрунтованим представництво прокурором інтересів держави, оскільки Петриківська селищна рада та Держекоінспекція не вжили заходів для стягнення шкоди, а кошти мають надійти до спеціального фонду місцевого бюджету (70%) та державного бюджету (30%) згідно з Бюджетним кодексом України (код класифікації доходів 24062100).

На підставі викладеного суд задовольнив позов повністю та стягнув з ДСГП «Ліси України» 214 901,45 грн шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної порубки лісу.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, оскаржуваному судовому рішенню та доводам апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.

Щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Петриківської селищної ради в цій справі судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України Про прокуратуру прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Абзацом першим частини третьої статті 23 Закону України Про прокуратуру визначений вичерпний перелік підстав для здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді.

Так, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Отже, вирішення питання про орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, полягає у встановленні органу, який, використовуючи на підставі норм законодавства надані йому повноваження, зобов`язаний з метою захисту інтересів держави вчиняти юридичні дії, що впливають на права та обов`язки суб`єктів спірних правовідносин, зобов`язуючи їх припинити порушення інтересів держави та усунути наслідки цих порушень (зокрема, звертатись до суду з відповідним позовом).

Відповідно до абзаців першого - третього частини четвертої статті 23 Закону України Про прокуратуру наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Згідно із частиною четвертою статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до абзацу другого частини п`ятої статті 53 ГПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, пункт 40; від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, пункт 8.37; від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, пункт 7.16; від 20.06.2023 у справі № 633/408/18, пункт 10.17; від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21, пункт 8.54; від 08.11.2023 у справі № 607/15052/16-ц, пункт 8.16).

Таким чином, Прокурор звернувся до суду на підставі статті 131-1 Конституції України, статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та статті 53 Господарського процесуального кодексу України, оскільки захист інтересів держави у спірних правовідносинах не здійснювався уповноваженими органами.

Інтереси держави у цій справі полягають у захисті лісового фонду України як національного багатства (статті 1, 7 Лісового кодексу України) та у забезпеченні надходження коштів за завдану екологічну шкоду до спеціального фонду місцевих бюджетів (статті 29, 69-1 Бюджетного кодексу України). Невідшкодування шкоди порушує майнові інтереси держави та територіальної громади.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами.

Відповідно до ст. 19 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища виконавчі органи сільських, селищних, міських рад у галузі охорони навколишнього природного середовища в межах своєї компетенції, серед іншого, формують і використовують місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища у складі місцевих бюджетів.

За змістом ст. ст. 42, 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища здійснюється, зокрема, за рахунок місцевих бюджетів. Для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища утворюються фонди охорони навколишнього природного середовища у складі відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння шкоди за рахунок, зокрема, частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством.

Відповідно до статті 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Уповноваженими органами у спірних правовідносинах є Державна екологічна інспекція та Петриківська селищна рада, які відповідно до статей 15, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статті 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» мають повноваження контролювати додержання природоохоронного законодавства та вживати заходів для відшкодування шкоди.

Матеріалами справи підтверджено, що Петриківська селищна рада не вживала жодних заходів для стягнення шкоди (листи ради від 07.02.2025 та 11.03.2025), а моніторинг Єдиного державного реєстру судових рішень засвідчив відсутність відповідних позовів.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор має право представляти інтереси держави у двох випадках: якщо уповноважений орган не здійснює захисту або здійснює його неналежним чином, а також у разі відсутності такого органу. У даній справі наявна бездіяльність уповноваженого органу, що є достатньою підставою для звернення прокурора.

Прокурор дотримався встановленого порядку: направив повідомлення про намір звернутися до суду (лист від 24.03.2025), надав належне обґрунтування порушення інтересів держави та зазначив уповноважений орган. (а.с. 98)

Згідно з правовими позиціями Верховного Суду (постанови від 16.04.2019 у справі №910/3486/18, від 26.05.2020 у справі №912/2385/18), такого дотримання процедури є достатнім; прокурор не зобов`язаний встановлювати причини бездіяльності органу.

Участь прокурора у справі не порушує принципів рівності сторін та справедливого судового розгляду, оскільки прокурор користується тими самими правами, що й інші учасники процесу.

Європейський суд з прав людини у справах «Трегубенко проти України», «Менчинська проти Росії», «Надточій проти України» підтвердив, що участь прокурора є виправданою, коли необхідно захистити суспільний інтерес, зокрема у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Таким чином, прокурором належним чином обґрунтовано та доведено наявність підстав для представництва інтересів держави у цій справі.

Щодо відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної вирубки дерев в сумі 214 901,45 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 16 ЦК України до способів захисту прав і законних інтересів віднесено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Частинами 1, 2 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідна наявність повного складу правопорушення: протиправної поведінки особи; шкоди (збитків); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла збитки.

Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарський суд виходить з презумпції вини правопорушника.

Отже, при зверненні з позовом про стягнення шкоди, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами протиправність (неправомірність) поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди та їх розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, а боржник зі свого боку має доводити відсутність своєї вини у заподіянні шкоди.

Відсутність хоча б одного із перелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Відповідно до статті 16 Лісового кодексу України (далі - ЛК України) право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами.

У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи (ч.1 ст.17 ЛК України).

За приписами ст. 19 ЛК України постійні лісокористувачі зобов`язані: забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення; вести первинний облік лісів; дотримуватися встановленого законодавством режиму використання земель; забезпечувати охорону типових та унікальних природних комплексів і об`єктів, рідкісних і таких, що перебувають під загрозою зникнення, видів тваринного і рослинного світу, рослинних угруповань, сприяти формуванню екологічної мережі відповідно до природоохоронного законодавства.

Положеннями ст. 63 ЛК України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 64 ЛК України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

Частиною 5 ст. 86 ЛК України передбачено, що забезпечення охорони і захисту лісів покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.

Отже, організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається, зокрема, на постійних лісокористувачів.

За обставинами цієї справи, 15.03.2024 працівниками лісової охорони Філії "Петриківське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (далі - ДП "Ліси України") виявлено факт незаконної порубки 40-ка дерев породи дуб та клен, а саме:

- в кварталі 46 виділ 2 виявлено незаконну порубку дерев породи "Дуб" в кількості 32 штуки;

- в кварталі 46 виділ 5 - дерев породи "Клен" в кількості 8 штук, що розташовані в адміністративних межах Петриківської селищної територіальної громади Дніпровського району Дніпропетровської області.

За результатами виявлення вказаної незаконної рубки працівниками лісової охорони Філії "Петриківське лісове господарство" ДП "Ліси України" 15.03.2024 складено Акти № 9 та № 10 огляду місць вчинення лісопорушень.

Відповідно до Розрахунку шкоди, заподіяної лісу, проведеного в.о. головного лісничого Оксаною Ковальовою згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу", загальний розмір збитків (по Акту № 9 та № 10) становить 214 901 грн. 45 коп.

Заподіяна навколишньому природному середовищу шкода залишається невідшкодованою.

На момент виявлення незаконної рубки (15.03.2024) та складення актів огляду №9 та №10, філія «Петриківське лісове господарство» діяла як відокремлений підрозділ Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» без статусу юридичної особи. Відповідно до Положення про філію, вона здійснювала діяльність від імені та в інтересах ДСГП «Ліси України», а майно та земельні ділянки перебували у власності або постійному користуванні підприємства.

Наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 12.04.2024 №696 прийнято рішення про припинення філії «Петриківське лісове господарство» шляхом її закриття з передачею майна, прав та обов`язків до філії «Східний лісовий офіс», створеної наказом ДСГП «Ліси України» від 11.03.2024 №346. Оскільки філія не є юридичною особою, правонаступництво у розумінні цивільного законодавства відбувається на рівні самого підприємства ДСГП «Ліси України», яке залишається відповідальним за зобов`язаннями своїх відокремлених підрозділів.

Згідно з правовими позиціями Верховного Суду (постанова об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.09.2020 у справі №296/443/16-ц, постанова від 08.02.2023 у справі №910/16900/19), при реорганізації юридичної особи або її відокремленого підрозділу факт правонаступництва визначається на підставі передавального акта, а моментом переходу прав та обов`язків є день його підписання. Передання майна та обов`язків від філії «Петриківське лісове господарство» до філії «Східний лісовий офіс» відбувається в межах одного підприємства ДСГП «Ліси України», яке є єдиним суб`єктом господарювання та постійним лісокористувачем.

Таким чином, станом на 15.03.2024 (момент вчинення порушення та складення актів) належним відповідачем у справі є ДСГП «Ліси України», оскільки саме це підприємство є постійним лісокористувачем спірних земельних ділянок і саме на нього законом покладено обов`язок забезпечувати охорону та збереження лісів. Подальша внутрішня реорганізація (закриття однієї філії та створення іншої) не впливає на обов`язок підприємства відшкодувати завдану шкоду, оскільки правонаступництво відбувається в межах однієї юридичної особи.

За приписами ст. 105 ЛК України порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону.

Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у, зокрема, незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників.

Відповідно до ст. 107 ЛК України підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Відповідно до ст. 68 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації заподіяної навколишньому природному середовищу шкоди.

Статтею 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Таким чином, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев. Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності.

Цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами (аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 18.05.2023 у справі № 914/669/22, від 24.01.2024 у справі № 907/449/22, від 12.09.2024 у справі №907/181/22, об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.08.2018 у справі № 909/976/17).

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, а відповідачем не заперечується факт незаконної рубки дерев на земельній ділянці, що перебуває під його охороною.

Оскільки охорона і захист лісів є складовою частиною діяльності відповідача, сам факт незаконної рубки свідчить про неналежне виконання відповідачем обов`язку щодо здійснення заходів з охорони лісу. При цьому, не важливо хто саме здійснив незаконну рубку дерева та ким виявлено факт такої рубки, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування.

Відповідач, як лісокористувач, не дотримавши вимог законодавства в частині забезпечення охорони та захисту лісових насаджень, допустив самовільну порубку на підпорядкованій йому території, не забезпечив збереження не призначених для порубки дерев, не здійснив комплекс заходів, спрямованих на збереження лісів від незаконних порубок, не запобіг порушенням законодавства у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, в результаті чого державним інтересам заподіяно матеріальну шкоду в сумі 214 901,45 грн.

Відтак, наявними у справі доказами у їх сукупності доведено наявність складу правопорушення: (1) незаконної порубки дерева на відомчій відповідачу території, що свідчить про протиправність поведінки постійного лісокористувача; (2) шкоди, розмір якої доказово підтверджено; (3) причинно-наслідкового зв`язку шкоди з протиправною поведінкою відповідача, адже заподіяння збитків зумовлено невиконання ним обов`язку щодо здійснення заходів з охорони лісів від незаконних рубок.

Відповідач не подав суду доказів, які б підтвердили, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності у вигляді стягнення шкоди, а доводи апелянта про недоведеність його протиправної бездіяльності відхиляються судом апеляційної інстанції як безпідставні та необгрунтовані.

Щодо доводів скаржника про недоведеність розміру шкоди колегія суддів зазначає наступне.

Господарським процесуальним кодексом України закріплені основні засади господарського судочинства, зокрема, у силу принципів рівності, змагальності та диспозитивності (статті 7, 13, 14 ГПК України) обов`язок з доведення обставин, на які посилається сторона, покладається на таку сторону.

Частиною першою статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.ст. 76-78 ГПК України докази повинні бути належними, допустимими та достовірними.

За змістом ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження розміру шкоди, завданої внаслідок незаконної вирубки дерев, прокурор долучив до позовної заяви Розрахунки шкоди, заподіяної лісу (а.с.20, 24).

Відповідач вказані розрахунки не оспорив, контррозрахунку заявленої до стягнення шкоди - не надав.

Водночас з наявних у матеріалах справи копій Актів огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства від 15.03.2024 випливає, що під час проведення огляду були присутні представники відповідача, які мали можливість висловлювати свої зауваження щодо проведених дій, однак означені Акти були підписані останніми без будь-яких зауважень.

Отже, такі Акти, як і складений на його основі розрахуноки є достовірними.

Відповідачем не подано суду жодних доказів, які б підтверджували відсутність у осіб, якими складено наявні в матеріалах справи акти, повноважень чи спеціальних знань для здійснення відповідних замірів та складання таких актів, а також доказів, які б підтверджували невідповідність зафіксованих даних щодо діаметрів зрізаних дерев дійсним обставинам справи.

Відтак, доводи апелянта про недоведеність розміру шкоди відхиляються судом апеляційної інстанції як безпідставні та необгрунтовані.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи зводяться до незгоди з правовою оцінкою встановлених обставин і не містять підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права. Вона не містить нових доказів чи обставин, які б спростовували встановлені судом факти або свідчили про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Доводи, наведені у ній, фактично зводяться до повторення позиції відповідача, яка вже була предметом дослідження та отримала належну правову оцінку судом першої інстанції.

Зокрема, матеріалами справи встановлено, що навколишньому природному середовищу заподіяно шкоду внаслідок бездіяльності постійного лісокористувача філії "Петриківське лісове господарство" ДСГП "Ліси України", а саме: внаслідок незабезпечення ефективного комплексу всіх заходів, спрямованих на збереження лісів, незадовільного стану здійснення контролю за охороною та захистом лісів, невжиття заходів із боротьби з незаконними рубками, та порушення з боку постійного лісокористувача вимог статей 89, 90 Лісового кодексу України, оскільки постійний лісокористувач не виконав покладених на нього обов`язків, зокрема, із забезпечення охорони і збереження лісів на підвідомчій йому території в межах кварталу 46 виділів 2, 5 Курилівського лісництва філії "Петриківське лісове господарство" ДСГП "Ліси України", який знаходиться на території Петриківської селищної територіальної громади Дніпровського району Дніпропетровської області, чим спричинено матеріальну шкоду лісовому фонду України.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, правильно встановив фактичні обставини незаконної рубки дерев на підконтрольній відповідачу ділянці лісового фонду, надав належну оцінку доводам сторін у їх взаємозв`язку та дійшов обґрунтованого висновку про наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення шкоди, протиправної бездіяльності відповідача, причинного зв`язку між такою бездіяльністю та заподіяними збитками, а також вини відповідача.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах Ryabykh v.Russia від 24.07.2003 року, Svitlana Naumenko v. Ukraine від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Обов`язок судів обґрунтовувати свої рішення не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, остаточне від 10.05.2011).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2025 у справі № 904/1368/25 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства, прийняте з дотриманням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення немає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 264, 269, 270, 275-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (м. Київ) на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2025 у справі № 904/1368/25- залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2025 у справі № 904/1368/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 13.04.2026

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя С.В. Вінніков