ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

13 квітня 2026 року м. ТернопільСправа № 11/Б-5022/1330/2011(921/219/26)
Господарський суд Тернопільської області у складі судді Руденко О.В.,

розглянувши позовну заяву №26-04/078 (вх. №248) від 06.04.2026

за позовом Спілки власників земельних і майнових паїв "Крижі", с. Крижі, Кременецький район, Тернопільська область, 47010

до відповідача Кременецької міської ради, вул. Шевченка, 67, м. Кременець, Кременецький район, Тернопільська область, 47003

про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Тернопільської області через систему "Електронний суд" поступила позовна заява Спілки власників земельних і майнових паїв до Кременецької міської ради про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна телятник, 1966 року побудови, загальною площею 789,5 кв. м., що знаходиться за адресою: с. Крижі, вул. Підмурного, 97, Кременецького району, Тернопільської області.

Форма та зміст позовної заяви, а також порядок звернення до господарського суду унормовано у розділі III ГПК України.

Суд, розглянувши позовну заяву та додані до неї документи, перевіривши її на відповідність вимогам, передбачених ГПК України та Кодексом України з процедур банкрутства дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір".

Відповідно до пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; а за подання позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд зазначає, що вимоги позивача про визнання за ним права власності на нежитлову будівлю належить до позовних вимог майнового характеру, а тому судовий збір за такими вимогами має обраховуватись у розмірі 1,5 відсотка від ціни позову, яка в силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 163 ГПК України визначається вартістю майна.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 у справі №910/13737/19, майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої є благо, що підлягає грошовій оцінці.

Будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 907/9/17, провадження № 12-76гс18).

Згідно зі статтею 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити, зокрема, зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Таким чином, оскільки фактично позивачем за даним позовом заявлено вимогу майнового характеру (про визнання права власності на нерухоме майно), то судовий збір має визначатися з урахуванням вартості майна (нерухомого майна), натомість обов`язок визначати вартість майна за відповідними вимогами покладається на позивача, а не на суд.

Суд наголошує, що з положень ч. 2 ст. 163 Господарського процесуального кодексу вбачається, що у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову повинна відповідати саме дійсній вартості спірного майна.

Також, Верховний Суд неодноразово зазначав, що при дослідженні питання правильності сплати судового збору у позовах про визнання права власності на майно або його витребування є необхідним з`ясування дійсної вартості спірного майна (ухвали Верховного Суду від 27.04.2020 у справі № 910/2607/19, від 16.03.2021 у справі № 920/1197/19, від 14.04.2021 у справі № 911/1058/19).

Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 31.05.2021 у справі № 127/6582/16-ц.

Однак, незважаючи на майновий характер позовних вимог про визнання права власності, заявлених у позові, позивач не вказав ані ціну відповідних позовних вимог, не визначив дійсну вартість майна, та не сплатив судовий збір виходячи із вартості майна.

Натомість, у поданій позовній заяві міститься клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору.

Аргументуючи клопотання про звільнення від сплати судового збору позивач покликається на приписи ст. 8 Закону України "Про судовий збір".

Господарський суд зазначає, що за змістом положень ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, за перелічених умов.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14.01.2021 у справі № 0940/2276/18 зробила висновок, відповідно до якого положення підпунктів 1 та 2 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення підпункту 3 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю (такий висновок щодо застосування статті 8 Закону України "Про судовий збір" наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 0940/2276/18).

Таким чином, аналізуючи можливість застосування за заявою ліквідатора приписів пунктів 1 та 2 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", суд зазначає, що положення означених пунктів ст. 8 вказаного Закону не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи).

Крім того, оскільки ліквідатор звернувся із позовною заявою про визнання права власності, то застосування судом майнового критерію до юридичної особи відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" може бути лише у справах, предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Проте, предметом даної справи не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, а боржник (заявник) не відноситься до переліку осіб, зазначених у ст. 8 Закону України "Про судовий збір", які мають право на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати.

Також суд враховує, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі у випадку, якщо заявником (позивачем) у межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) є юридична або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, яка перебуває у судових процедурах розпорядження майном, санації або реструктуризації боргів, за клопотанням арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією) або боржника.

Тобто, клопотання про відстрочення/розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру або звільнення від сплати допускається лише на стадіях розпорядження майном та санації. Однак, законодавцем не передбачено такої можливості на стадії ліквідації банкрута, а тому підстави для звільнення від сплати судового збору боржника, щодо якого відкрито ліквідаційну процедуру, в контексті п. 4 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" також відсутні.

У постанові Верховного Суду від 12.03.2021 у справі № 912/1061/20 також наведено висновок, відповідно до якого відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, а також звільнення від його сплати або зменшення його розміру з підстав, передбачених статтею 8 Закону України "Про судовий збір", є прерогативою суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо). Зазначені норми є диспозитивними і встановлюють не обов`язок, а право суду на власний розсуд звільнити особу від сплати судового збору (відстрочити, розстрочити його сплату або зменшити його розмір).

Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі ст. 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, з викладеного вище суд дійшов висновку про те, що у задоволенні клопотання ліквідатора про звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на нерухоме майно слід відмовити.

Крім того, у позовній заяві відсутні відомості передбачені п. 9 ч.3 ст. 162 ГПК України, а саме відсутній попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня її надходження до суду постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з ч.2 ст.174 ГПК України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З наведених обставин суддя дійшов висновку, що позовну заяву слід залишити без руху, надавши позивачу час для усунення недоліків позовної заяви, а саме: 1) надати докази вартості спірного майна станом на день подання позову та докази сплати судового збору, виходячи з ціни позову; 2) відомості передбачені п. 9 ст. 162 ГПК України.

Якщо позивач усуне недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 ГПК України. Якщо ж позивач ці недоліки не виправить у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Відповідно до статей 162, 164, 174 Господарського процесуального кодексу України, суддя, -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору відмовити.

2. Позовну заяву залишити без руху.

3. Позивачу не пізніше 10-ти календарних днів з дня вручення ухвали усунути недоліки позовної заяви, а саме: 1) надати докази вартості спірного майна станом на день подання позову та докази сплати судового збору, виходячи з ціни позову; 2) відомості передбачені п. 9 ст. 162 ГПК України.

3. У разі невиконання вимог цієї ухвали позовна заява буде вважатись неподаною і буде повернута заявникові.

4. Відповідно до статті 6 ГПК України копію ухвали у даній справі направити представнику позивача виключно в електронній формі

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання (суддею) та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду у справі.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за вебадресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя О.В. Руденко