ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2026 Справа № 917/2258/25

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., секретар судового засідання Сьомкіна А.В., розглянувши справу № 917/2258/25

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "Промвпровадження", вул. Князів Острозьких, б. 41/8, кв. 92, м. Київ, 01015

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рижівський гранітний кар`єр", вул. Козацька, буд. 151, м. Горішні Плавні, Кременчуцький район, Полтавська область, 39803

про стягнення 217 833,47 грн,

Без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

08.12.2025 через систему "Електронний суд" до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "Промвпровадження" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Рижівський гранітний кар`єр" про стягнення 217 833,47 грн заборгованості за договором купівлі-продажу № 01042025-3 від 01.04.2025, з яких: 182 500,00 грн - основна заборгованість, 29 337,47 грн - пеня, 3 156, 89 грн - інфляційні втрати, 2 205,00 грн - 3% річних (вх. № 2353/25).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем своїх обов`язків за договором купівлі-продажу № 01042025-3 від 01.04.2025 в частині оплати за отриманий товар.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.12.2025 року цей позов переданий на розгляд судді Байдуж Ю. С.

Ухвалою від 15.12.2025 року суд прийняти позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Розпорядженням керівника апарату суду від 10.03.2026 року №54 на підставі п. 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи № 917/2258/25 у зв`язку зі звільненням судді з посади.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2026 року справу № 917/2258/25 розподілено судді Тимощенко О.М.

Ухвалою від 12.03.2026 року суд прийняв справу 917/2258/25 до свого провадження та ухвалив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) зі стадії розгляду справи по суті.

Копія ухвали від 15.12.2025 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі була доставлена до електронного кабінету відповідача 15.12.2025 року о 17:33 год., що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а. с. 37).

Згідно із п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 ГПК України якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Таким чином, керуючись приписами ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України суд приходить до висновку, що днем вручення відповідачу ухвали суду від 15.12.2025 року є 16.12.2025 року. Отже, суд належним чином повідомляв відповідача про розгляд справи.

Відзив на позов чи будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Строк на подання відзиву закінчився.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У частині 8 статті 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 233 ГПК України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Рішення та постанови ухвалюються, складаються і підписуються складом суду, який розглянув справу.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У відповідності з приписами ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає дану справу за наявними в ній на час ухвалення рішення матеріалами.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

Суд також зазначає, що з урахуванням умов воєнного стану в Україні, загальної ситуації в Україні та особливого режиму роботи суду, спрямованого на необхідності збереження життя і здоров`я суддів, працівників апарату та відвідувачів суду, суд здійснює розгляд справи №917/2258/25 у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

01.04.2025 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рижівський гранітний кар`єр" (далі - відповідач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "Промвпровадження" (далі - позивач, продавець) було укладено договір купівлі-продажу № 01042025-3 (далі - договір, а. 7 - 9).

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов`язується продати покупцеві на умовах даного договору товарно-матеріальні цінності, згідно заздалегідь погоджених специфікацій до договору (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах даного договору.

Ціна на товар встановлюється згідно видаткових накладних та заздалегідь погоджених специфікацій, які є невід`ємними частинами даного договору (п. 1.2 договору).

Приймання - передача товару здійснюється на підставі видаткових накладних та/або актів приймання передач, які підписуються уповноваженими представниками сторін (п. 1.4 договору).

Строк та умови поставки товару визначаються специфікаціями до договору (п. 1.5 договору).

Товар постачається за узгодженими сторонами договірними цінами, які є звичайними, справедливими та ринковими. Ціни на товар зазначаються у видаткових накладних та/або актах прийому-передачі, які є невід`ємною частиною цього договору (п. 2.1 договору).

Ціна на товар, зазначена у рахунку, розраховується відповідно до вимог даного пункту цього договору та специфікації і вважається погодженою сторонами (п. 2.5 договору).

Оплата товару здійснюється покупцем в гривні шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок продавця, вказаний у цьому договорі або у відповідному рахунку (п. 2.7 договору).

Розрахунки між сторонами здійснюються шляхом перерахування на поточний рахунок постачальника вартості товару (у тому числі її навантаження) на умовах, визначених специфікацією. Сторони можуть передбачити інший порядок розрахунків, про що укладається і підписується сторонами додаткова угода до цього договору (п. 2.9 договору).

Датою оплати (отримання грошових коштів продавцем) вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок продавця (п. 2.10 договору).

У випадку несвоєчасної сплати грошових коштів за цим договором покупцю нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Розмір пені обчислюється від суми заборгованості за кожен день прострочення (включаючи день оплати) до повного розрахунку (п. 3.4 договору).

Даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами й діє до 31.12.2025 року. У випадку, якщо жодна з сторін не заявила намір про припинення дії договору, даний договір вважається пролонгований на наступний рік на тих самих умовах (п. 8.1 договору).

У специфікації №1 від 07.04.2025 року до спірного договору (а. с. 10) сторони узгодили наступне:

- найменування товару - 1750 КМД Футерування чаші СSP - 311.М75.01 в кількості 1 шт., ціна грн за 1 шт. без ПДВ - 185 000,00 грн, ціна $ за 1 шт. без ПДВ - 4 494,66;

- разом: 185 000,00 грн, сума ПДВ 37 000,00 грн, всього з ПДВ - 222 000,00 грн;

- поставка товару покупцю здійснюється силами та засобами покупця;

- покупець здійснює оплату наступним чином: 100% згідно рахунку до 30.05.2025 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач передав відповідачу товар 1750 КМД Футерування чаші (1 шт), що підтверджується видатковою накладною №121 від 07.04.2025 року, підписаною електронними підписами сторін, а також виставив рахунок №36 від 03.04.2025 року на суму 222 000,00 грн (а. с. 11, 12).

На виконання умов спірного договору відповідачем частково здійснено оплату товару, а саме: відповідно до платіжної інструкції №517 від 02.05.2025 року здійснено оплату в розмірі 9 500,00 грн, відповідно до платіжної інструкції №866 від 20.06.2025 року - 20 000,00 грн, відповідно до платіжної інструкції №998 від 08.07.2025 року - 10 000,00 грн (призначення платежу - оплата за футерування чаші згідно рахунку №36 від 03 квітня 2025 р.) (а. с. 13 - 15).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Враховуючи правову природу укладеного між сторонами договору, кореспондуючи права та обов`язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини договору купівлі-продажу.

Згідно статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (стаття 663 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно до частини першої статті 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно з частиною першою статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Як вже зазначалось, позивачем належним чином виконано взяті на себе зобов`язання згідно з п. 1.1 договору, а саме: передано відповідачу товар 1750 КМД Футерування чаші (1 шт.), що підтверджується видатковою накладною №121 від 07.04.2025 року, підписаною електронними підписами сторін, а також виставив рахунок №36 від 03.04.2025 року на суму 222 000,00 грн (а. с. 11, 12).

Відповідач не здійснив оплату товару у повному обсязі відповідно до умов спірного договору та специфікації №1. Як встановлено судом відповідач здійснив проплату відповідно до умов спірного договору лише на суму 39 500,00 грн (платіжна інструкція №517 від 02.05.2025 року на суму 9 500,00 грн, платіжна інструкція №866 від 20.06.2025 року на суму 20 000,00 грн, платіжна інструкція №998 від 08.07.2025 року на суму 10 000,00 грн) (а. с. 13 - 15).

Отже за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 182 500,00 грн (222 000,00 - 39 500,00 = 182 500,00).

З матеріалів справи вбачається, що 11.08.2025 року позивач звернувся до відповідача з претензією вих. №206, відповідно до якої продавець вимагав у 10-денний термін з дня отримання претензії здійснити оплату боргу по договору в сумі 182 500,00 грн. В якості доказу отримання 20.08.2025 року відповідачем претензії позивач надав витяг з сайту АТ "Укрпошта" (а. с. 16, 17).

Відповіді на дану претензію позивач не отримав.

Оскільки ТОВ "Рижівський гранітний кар`єр" не здійснив оплату отриманого товару у повному обсязі, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення 182 500,00 грн основної заборгованості 29 337,47 грн пені, 3 156,89 грн інфляційних втрат та 2 839,11 грн 3% річних.

Як вже зазначалось, відповідно до умов специфікації №1 від 07.04.2025 року до спірного договору (а. с. 10) сторони узгодили, що покупець здійснює оплату наступним чином: 100% згідно рахунку до 30.05.2025 року.

Так як позивач передав відповідачу товар 07.04.2025 року, а покупець сплатив лише 39 500,00 грн (загальна сума до оплати 222 000,00 грн), а також враховуючи, що умовами специфікації №1 до спірного договору передбачено оплату 100% згідно рахунку до 30.05.2025 року, то станом на дату звернення ТОВ "Науково-виробниче об`єднання "Промвпровадження" до суду з даним позовом відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати товару, оскільки останній день 100% оплати товару припадає на 30.05.2025 року.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача 182 500,00 грн оплати за отриманий товар є обґрунтованою, доведеною, а отже такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

Відповідно до п. 3.4 договору у випадку несвоєчасної сплати грошових коштів за цим договором покупцю нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Розмір пені обчислюється від суми заборгованості за кожен день прострочення (включаючи день оплати) до повного розрахунку.

Відповідно до ст. 1 та ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, розмір якої повинен визначатися обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами та узгоджуватися в договорі.

Позивач у позові відповідно до наданого розрахунку просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 29 337,47 грн.

Відповідач контррозрахунку штрафних санкцій суду не надав.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовної вимоги щодо стягнення з відповідача 29 337,47 грн пені за прострочення оплати вартості товару, суд прийшов до висновку, що зазначена вимога відповідає положенням Цивільного кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", є обґрунтованими та правомірними.

Також позивач просить стягнути із відповідача в зв`язку із неналежним виконанням грошових зобов`язань за договором 3% річних та інфляційні втрати.

За статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому слід зауважити, що у випадках порушення грошового зобов`язання суд не має правових підстав приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України).

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочення виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними від неустойки способами захисту, цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань, а не штрафною санкцією.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Контррозрахунку розміру інфляційних втрат та відсотків річних відповідачем також надано не було.

Здійснивши перевірку розрахунку 3% та інфляційних втрат, суд прийшов до висновку, що зазначені розрахунки є вірними, а отже, вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 3 156,89 грн та 3 % річних в сумі 2 839,11 грн відповідають положенням чинного законодавства України, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Допустимих доказів у спростування вищевикладеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що у даному випадку мало місце порушення договірних зобов`язань з боку відповідача щодо оплати отриманого товару і позовні вимоги про стягнення 182 500,00 грн основної заборгованості, 29 337,47 грн пені, 3 156,89 грн інфляційних втрат та 2 839,11 грн 3% річних є правомірними, обґрунтованими, підтвердженими документально та нормами матеріального права та такими, що підлягають задоволенню.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України покладається судом на відповідача.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рижівський гранітний кар`єр" (вул. Козацька, буд. 151, м. Горішні Плавні, Кременчуцький район, Полтавська область, 39803, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "Промвпровадження" (вул. Князів Острозьких, б. 41/8, кв. 92, м. Київ, 01015, ) 182 500,00 грн основної заборгованості, 29 337,47 грн пені, 3 156,89 грн інфляційних втрат та 2 839,11 грн 3% річних та 2 614,00грн судового збору.

Видати наказ із набранням цим рішенням законної сили.

Рішення складено та підписано 20.04.2026 року.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О. М. Тимощенко