ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2026 р. Справа№ 911/2221/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Яценко О.В.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання Супрун В.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" та Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на рішення Господарського суду Київської області від 02.04.2025 (повний текст рішення складено та підписано 26.06.2025)

у справі №911/2221/24 (суддя Мальована Л.Я.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія"

до Публічного акціонерного товариства "Центренерго"

про стягнення 808 719 грн 58 коп.

за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Центренерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія"

про стягнення 250 856 грн 10 коп.,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" звернулось до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Центренерго" про стягнення заборгованості у розмірі 808 719,58 грн., з яких: 676 770,00 грн. основного боргу, 70 941,20 грн. пені, 42 990,40 грн. інфляційних втрат та 18 017,98 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав грошові зобов`язання по договору про закупівлю (поставку) товарів № 121/49 від 29.06.2023 р.

Публічне акціонерне товариство "Центренерго" звернулось до суду із зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" про стягнення пені за поставку продукції з порушенням строків у розмірі 250 856,10 грн.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що постачальник повинен був виконати свій обов`язок по поставці продукції за договором № 121/49 від 29.06.2023 р. в тридцяти денний строк, а саме до 30.09.2023 р., однак поставку було здійснено лише 16.10.2023 р.

03.10.2024 представником відповідача по первісному позову подано відзив на позов, в якому зазначає про те, що згідно умов договору та реальними фінансовими можливостями, та у випадку наявності всіх документів, які мав надати позивач для здійснення оплати здійснював оплату за отриману продукцію.

Умовами договору визначено, що розрахунок здійснюється протягом 30-ти календарних днів з дати підписання акту приймання-передачі продукції, шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, на підставі рахунку постачальника.

Відповідач наголошує на тому, що надання ПАТ «Центренерго» рахунку-фактури на оплату є обов`язком ТОВ «Торговий дім «ПК Індустрія», як і направлення повідомлення про дату і час поставки продукції. Фактична поставка продукції відбулася з порушенням постачальником строків поставки та без належного повідомлення про дату і час постачання.

На підтвердження позовних вимог ТОВ «Торговий дім «ПК Індустрія» надає до позовної заяви в якості доказів, зокрема, наступні копії документів: договір про закупівлю (поставку) товарів від 29.06.2023 року № 121/49 з додатками; рахунок на оплату № 610003 від 06.10.2023 р.; видаткова накладна № 610003 від 06.10.2023 р.; акт приймання-передачі від 16.10.2023 р.; рахунок на оплату № 111007 від 01.11.2023 р.; видаткова накладна № 111007 від 01.11.2023 р.; акт приймання-передачі від 14.11.2023 р. В той же час, позивач не надає докази вручення та/або направлення вказаних у додатках до позовної заяви рахунків на адресу ПАТ «Центренерго».

Також відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 99 %.

Разом із відзивом на позовну заяву ПАТ «Центренерго» подано зустрічну позовну заяву про стягнення з ТОВ «Торговий дім «ПК Індустрія» 250 856,10 грн. пені за порушення строків поставки продукції.

Ухвалою суду від 09.10.2024 зустрічну позовну заяву залишено без руху у зв`язку з неподанням доказів сплати судового збору у встановленому законодавством розмірі.

08.10.2024 представником позивача по первісному позову подано відповідь на відзив, в якому з доводами відповідача щодо ненадання останньому рахунків для здійснення оплати № 1508002 від 15.08.2023, № 609005 від 06.09.2023, № 610003 від 06.10.2023 та № 111007 від 01.11.2023 не погоджується, вважає їх безпідставними та такими, що не відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи.

У видаткових накладних зазначено, що «підписанням видаткової накладної покупець підтверджує факт отримання товару по кількості, якості та всіх супроводжуючих документів на товар, в тому числі рахунку і податкової накладної». Тобто, підписанням видаткових накладних без будь-яких зауважень відповідач підтвердив факт отримання не тільки товару, а й всіх документів згідно з умовами договору та додатків до нього, у тому числі рахунків на оплату, що у свою чергу, відповідно до ст. ст. 76, 77 ГПК України є належним та допустимим доказом, що підтверджує факт надання та отримання останнім рахунків.

Щодо доводів відповідача, що у нього відсутній обов`язок по оплаті за поставлену продукцію у зв`язку з відсутністю рахунків, то позивач зазначає, що пунктом 3 додатку № 1 до договору сторони узгодили умови розрахунків: протягом 30 календарних днів після підписання акту приймання-передачі продукції. 07.09.2023, 16.10.2023 та 14.11.2023 на підтвердження факту приймання-передачі продукції сторонами було складено та підписано акти приймання-передачі. Відповідно до вказаних актів вони є невід`ємною частиною договору та підставою для проведення розрахунків за поставлену продукцію за договором.

Отже, позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином (своєчасно поставив продукцію належної якості та в кількості, надав всі документи, передбачені договором та додатками до нього).

01.11.2024 представником позивача по первісному позову подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача 827 865,31 грн., з яких: 676 770,00 грн. основного боргу, 70 941,20 грн. пені, 57 975,66 грн. інфляційних втрат та 22 178,45 грн. 3% річних.

05.11.2024 представником відповідача по первісному позову подані заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначає, що фактична поставка продукції відбулася з порушенням постачальником строків поставки та без належного повідомлення про дату і час постачання.

Відповідач наполягає, що ТОВ «Торговий дім «ПК Індустрія» до позовної заяви не додано доказів того, що позивачем виставлялися та належним чином направлялися та/або передавалися рахунки для сплати ПАТ «Центренерго» продукції, вартістю 836 187,00 грн. та 676 770,00 грн., а зміст видаткових накладних, в частині отримання всіх документів згідно з умовами договору, є нічим іншим, як непередбаченою чинним законодавством формою, яка не може бути належним і допустимим доказом отримання відповідачем рахунків на оплату.

05.11.2024 представником відповідача по зустрічному позову поданий відзив на зустрічну позовну заяву, в якому посилається на те, що позивач не надає доказів направлення заявки від 31.08.2023 на поставку продукції на суму 836 187,00 грн. засобами поштового зв`язку, а саме - на поштову адресу (місцезнаходження) позивача, вказану в договорі, поштовим відправленням з оголошеною цінністю з описом вкладення та з повідомленням про його вручення. Разом із тим, направлення заявки засобами поштового зв`язку є обов`язковою вимогою п. 13.11.1. додатку № 1 до договору. Натомість, відповідач додає лише список згрупованих поштових відправлень АТ «Укрпошта» від 05.09.2023, а не 31.08.2023, дані про відправлення за номером 830, який зазначений у списку згрупованих відправлень на адресу позивача, відсутні, тому що не зареєстровані в системі, про що свідчить інформація, розміщена на офіційному веб-сайті АТ «Укрпошта».

Отже, предметом доказування факту прострочення позивачем поставки певної партії продукції є: факт направлення заявки відповідача відповідно до вимог договору та додатку № 1 до нього, зміст такої заявки, сума продукції, зазначена в заявці, а також дата отримання позивачем такої заявки.

Натомість, відповідач не надає належних доказів, які підтверджують відправлення ним заявки засобами електронного зв`язку та поштового зв`язку, дату отримання позивачем заявки, зміст такої заявки, її суму, які є обов`язковими для можливості встановити факт прострочення позивача та суму прострочення, від якої розраховується пеня за договором.

Щодо строків поставки та прострочення кредитора, то 06.10.2023 позивач відправив відповідачу партію продукції за договором на суму 836 187,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 610003 від 06.10.2023, експрес-накладною ТОВ «Нова пошта» № 8208 від 06.10.2023, товарно-транспортною накладною № Р1 від 06.10.2023 (копії містяться в матеріалах справи) та не заперечується відповідачем.

Довіреність № 294 на отримання цієї партії продукції відповідач видав економісту ВМТП Шелудько А.Г. лише 09.10.2023 (копія міститься в матеріалах справи). Таким чином, позивач не міг передати партію продукції на суму 836 187,00 грн. раніше ніж 09.10.2023 у зв`язку з простроченням відповідача - відсутністю належним чином уповноваженої особи відповідача на отримання продукції за договором.

Отже, до дня отримання оригіналу довіреності на отримання товарно-матеріальної цінності, оформленої відповідачем на свого представника лише 09.10.2023, позивач не міг фактично передати йому партію продукції за договором на суму 836 187,00 грн., а відповідач не міг отримати таку партію продукції, тому твердження відповідача про порушення строків поставки продукції та можливість покладення за це відповідальності на позивача не відповідають чинному законодавству та матеріалам справи. 09.10.2023 продукція передана позивачем, а від імені відповідача отримана економістом ВМТП Шелудько А.Г. на підставі довіреності № 294 від 09.10.2023, що підтверджується експрес-накладною ТОВ «Нова пошта» № 8208 від 06.10.2023.

Таким чином, відповідно до п. 5.3. договору 09.10.2023 продукція вже фактично була поставлена і передана відповідачу, на виконання зобов`язань, передбачених п. 7.3.1. договору, позивач забезпечив поставку продукції у строки (графік), встановлені договором.

Ухвалою суду від 06.11.2024 р. прийнято зустрічний позов до спільного розгляду із первісним позовом, закрито підготовче провадження у справі, справа призначена до розгляду по суті.

Після закриття підготовчого засідання ПАТ «Центренерго» було подано відповідь на відзив, а ТОВ «Торговий дім «ПК Індустрія» заперечення щодо прийняття зустрічної позовної заяви до розгляду.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 02.04.2025 у справі №911/2221/24 первісний позов задоволено повністю.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ПК Індустрія» 676 770 (шістсот сімдесят шість тисяч сімсот сімдесят) грн 00 коп. основного боргу, 70 941 (сімдесят тисяч дев`ятсот сорок одну) грн 20 коп. пені, 57 975 (п`ятдесят сім тисяч дев`ятсот сімдесят п`ять) грн 66 коп. інфляційних втрат, 22 178 (двадцять дві тисячі сто сімдесят вісім) грн 45 коп. 3 % річних, 9 934 (дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять чотири) грн 38 коп. судового збору та 13 500 (тринадцять тисяч п`ятсот) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Зустрічний позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ПК Індустрія» на користь Публічного акціонерного товариства «Центренерго» 250 856 (двісті п`ятдесят тисяч вісімсот п`ятдесят шість) грн 10 коп. пені, 3 010 (три тисячі десять) грн 27 коп. судового збору та 8 620 (вісім тисяч шістсот двадцять) грн 00 коп. витрат на послуги адвоката.

Задовольняючи первісний позов, суд виходив з доведеності та обґрунтованості розміру основної заборгованості, одночасно зі стягненням інфляційних втратта 3% річних, та пені, які визнані судом обґрунтованими.

Задовольняючи зустрічний позов, суд виходив з того, що постачальник повинен був виконати свій обов`язок по поставці продукції за договором в 30 денний термін, а саме до 30.09.2023 р. ТОВ «ТД «ПК Індустрія» було здійснено поставку продукції на адресу ПАТ «Центренерго» лише 16.10.2023 року, на загальну суму 836 187,00 грн. за прострочення поставки товару підлягає стягненню пеня у розмірі 2 % з 01.10.2023 по 15.10.2023 в загальній сумі 250 856 грн. 10 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач за первісним позовом 15.07.2025 (документ сформований в системі «Електронний суд» 15.07.2025) звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині задоволення зустрічного позову та прийняти нове про залишення зустрічного позову без розгляду.

Апелянт вважає, що судом не з`ясовано обставини, визнано встановленими не доведені обставини, що мають значення для справи, неповно та неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, неповно досліджено та надано неправильну оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи; порушено норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.

Доводи позивача за первісним позовом, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до наступного.

Судом порушено норми процесуального права при прийнятті до розгляду зустрічної позовної заяви, що полягають в тому, що в судовому засіданні 06.11.2024 суд ухвалив повернути позивачу за зустрічним позовом позовну заяву у зв`язку з несплатою судового збору за її подання, оскільки на момент проведення такого засідання та закриття підготовчого провадження належні докази сплати позивачем за зустрічним позовом судового збору не були долучені до матеріалів справи, що підтверджується протоколом судового засідання (10 год.28 хв.)

Однак 12.11.2024 до електронного суду відповідача за зустрічним позовом був доставлений повний текст ухвали про закриття підготовчого провадження у справі, в якій зазначено, що суд виніс ухвалу про прийняття зустрічної позовної заяви до розгляду разом із первісним позовом, що не відповідає дійсним обставинам справи та результатам проведеного

06.11.2024 судового засідання.

Клопотання позивача за зустрічним позовом про долучення доказів сплати судового збору було зареєстроване в суді після закриття підготовчого провадження у справі 06.11.2024 та повернення зустрічної позовної заяви.

Таким чином, Суд під час проведення підготовчого судового засідання, усно постановивши ухвалу про повернення зустрічної позовної заяви позивачу за зустрічним позовом, створив законні очікування для сторони-відповідача за зустрічним позовом, що такий зустрічний позов розглядатися не буде.

Таким чином, відповідач за зустрічним позовом отримав однозначну та вичерпну інформацію про те, що зустрічна позовна заява не буде розглядатися. Проте, вже після завершення підготовчого засідання, суд виніс ухвалу, в якій зазначив протилежне - що зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду, фактично змінивши своє процесуальне рішення поза межами судового засідання.

Така ухвала суперечить не лише фактичному ходу проведеного підготовчого судового засідання, а й вказує на незафіксоване рішення суду, яке має істотне значення для справи.

Отже, позивач за зустрічним позовом не виконав свій процесуальний обов`язок усунути недоліки зустрічної позовної заяви та надати суду докази сплати судового збору у строк, встановлений судом, у зв`язку з чим зустрічна позовна заява повинна була бути повернута позивачу за зустрічним позовом на підставі ч. 4 ст. 174 ГПК України. Відповідно, суд мав повернути заяву, а не приймати її до розгляду.

Прийняття такої заяви є порушенням процесуального законодавства., та наявні підстави для залишення зустрічного позову у справі без розгляду.

Одночасно апелянт зазначає, що суд дійшов неправомірного висновку про порушення відповідачем за зустрічним позовом будь-яких строків поставки продукції за Договором, оскільки в матеріалах справи відсутні докази належного направлення позивачем за зустрічним позовом заявки на поставку Продукції 31.08.2023 та її отримання відповідачем за зустрічним позовом саме 31.08.2023, які б могли бути підставою для початку перебігу строку

прострочення відповідача за зустрічним позовом з поставки Продукції за Договором. У матеріалах справи відсутні докази про зміст заявки, начебто направленої 31.08.2023 або 05.09.2023, сума Продукції, зазначена в заявці, а також дати отримання постачальником такої заявки.

Вказує на неправильне застосування норм матеріального права, оскільки судом не було застосовано закон, який підлягав застосуванню, а саме: до спірних правовідносин не застосовано правила, передбачені статтями 3, 525, 530, 629 та 638 ЦК України.

Зазначає, що не допустив прострочення поставки партії продукції за договором, а тому вимога про стягнення пені не підлягає задоволенню.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач за первісним позовом 17.07.2025 (документ сформований в системі «Електронний суд» 17.07.2025) звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині задоволення вимог первісного позову та прийняти в цій частині нове про відмову в задоволенні первісного позову.

Апелянт посилається на те, що в матеріалах справи № 911/2221/24 немає жодних належних, достовірних, достатніх та допустимих доказів того, що Позивач виконав умови Договору та надав Відповідачу рахунок (рахунок-фактуру) для того, що б у останнього були законні підстави для виконання свого зобов`язання за Договором щодо своєчасної оплати поставленого товару (продукції). А тому є всі законні підстави вважати, що, оскільки Позивачем не були виконанні умови Договору та не були виконані свої зобов`язання за Договором стосовно встановлених Договором підстав та порядку здійснення оплати, то Відповідач не може вважатися таким, що прострочив виконання свого зобов`язання, у зв`язку з чим позовні вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідача «заборгованості», були безпідставними, необґрунтованими та такими, що повністю суперечить дійсним обставинам

справи, Договору та чинному законодавству і не підлягали задоволенню судом першої інстанції.

У відзиві, ПАТ «Центренерго», зокрема вказувало про те, що у разі, якщо суд дійде висновку про наявність правових підстав для стягнення штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат за Договором, їх необхідно зменшити на 99%. Не зважаючи на викладене, суд в оскаржуваному рішенні не врахував аргументи відповідача.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Яценко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.07.2025 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/2221/24.

Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" на рішення Господарського суду Київської області від 02.04.2025 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №911/2221/24.

Матеріали справи №911/2221/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" на рішення Господарського суду Київської області від 02.04.2025 у справі №911/2221/24, справу призначено до розгляду в судовому засіданні 29.10.2025.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 17.07.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Яценко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2025 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/2221/24.

Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на рішення Господарського суду Київської області від 02.04.2025 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №911/2221/24.

Матеріали справи №911/2221/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 залишено апеляційну скаргу без руху з огляду на неподання доказів на неподання доказів, які підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

На адресу суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої долучено докази сплати судового збору в розмірі 11921,26 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на рішення Господарського суду Київської області від 02.04.2025 у справі №911/2221/24. Об`єднано в одне провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на рішення Господарського суду Київської області від 02.04.2025 у справі №911/2221/24 з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" на рішення Господарського суду Київської області від 02.04.2025 у справі №911/2221/24. Справу призначено до розгляду в судовому засіданні 29.10.2025.

29.10.2025 розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням судді Гончарова С.А. у відрядженні.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2025 та протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 29.10.2025 апеляційні скарги передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Яценко О.В., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2025 прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" та Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на рішення Господарського суду Київської області від 02.04.2025 у справі №911/2221/24. Розгляд справи №911/2221/24 призначено на 08.12.2025.

08.12.2025 в судовому засіданні в режимі відеоконференції із застосуванням власних технічних засобів приймав участь представники позивача.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини його неявки суду невідомі.

З метою повного, всебічного та об`єктивного дослідження фактичних обставин справи, враховуючи неявку в судове засідання представника відповідача, ухвалою суду від 08.12.2025 відкладено розгляд справи на 09.02.2026.

В судовому засіданні 09.02.2026 приймав участь представник відповідача, надав пояснення по справі.

Представник позивача приймав участь в режимі відеоконференції із застосуванням власних технічних засобів, надав пояснення по справі.

З метою повного, всебічного та об`єктивного дослідження фактичних обставин справи, ухвалою суду від 09.02.2026 у справі оголошувалась перерва.

До матеріалів справи представником позивача за первісним позовом подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній категорично заперечує доводи апелянта, оскаржуване рішення вважає правильним та просить залишити його без змін.

Явка представників сторін

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити, заперечував доводи апеляційної скарги представника відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував доводи апеляційної скарги позивача, просив її відхилити, свою апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

В судовому засіданні 06.04.2026 колегія суддів, в порядку ст.219 ГПК України оголосила про перехід до стадії ухвалення судового рішення та його проголошення 15.04.2026 о 12 год.00 хв.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Судом встановлено, що 29.06.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ПК Індустрія» (постачальник) та Публічним акціонерними товариством «Центренерго» (покупець) було укладено договір про закупівлю (поставку) товарів, відповідно до п. 1.1. умов якого постачальник зобов`язується поставити покупцю товари (продукцію) згідно умов договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити продукцію, що поставляється відповідно до умов договору (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору постачальник здійснює поставку продукції за умовами згідно додатку до договору.

Згідно п. 5.2. договору постачальник зобов`язаний у письмовій формі (лист, факс) у розумний строк до дати поставки, сповістити покупця про дату та час надходження продукції в погоджений пункт призначення, а також надати інформацію про вантажоперевізника та іншу інформацію, що необхідна покупцю для прийняття продукції.

Датою поставки є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання - передачі продукції. В разі, якщо фактична продукція і дата підписання акту приймання - передачі не співпадають - до підписання акту приймання - передачі продукції (в тому числі в період приймання продукції за кількістю та якістю), продукція вважається переданою покупцю на відповідне зберігання (п. 5.3. договору).

При поставці продукції постачальник зобов`язаний надати покупцю необхідні приналежності та наступні оригінали документів: рахунок-фактуру; відповідні товаросупроводжувальні накладні; іншої документації на продукцію згідно умов договору (п. 5.8. договору).

У разі відсутності в залізничній накладній інформації про належність продукції постачальнику, остання приймається вантаоодержувачем на відповідальне зберігання і вважається поставленою тільки з дати передачі покупцеві документів, що підтверджують належність продукції даному постачальнику та після підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання - передачі продукції (п. 5.10. договору).

Покупець має право не приймати та не оплачувати продукцію, поставлену без його письмової заявки (п. 5.11. договору).

Постачальник зобов`язаний передати (поставити) покупцеві продукцію, якість, номенклатура, асортимент, кількість, комплектність та інші характеристики якої відповідають умовам договору та вимогам чинного законодавства України (п. 6.1. договору).

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та скріплення печатками сторін і діє протягом строку, визначеному у додатках до договору (п. 12.1. договору).

На виконання договору позивач і відповідач уклали додаток № 1 до договору про закупівлю (поставку) товарів № 121/49 від 29.06.2023, яким узгодили найменування, асортимент, кількість і ціну товару (продукції): 44440000-6 Вальниці (підшипники) Лот № 3.

Загальна вартість продукції відповідно до додатку № 1 склала без ПДВ 1 543 070,00 грн., загальна вартість продукції з ПДВ: 1 851 684,00 грн.

Пунктом 3 додатку сторони узгодили умови розрахунків: протягом 30 календарних днів після підписання акту приймання-передачі продукції.

Строк поставки відповідно до п. 5 додатку - протягом 30 днів після надання письмової заявки з правом дострокової поставки у період з дати укладання договору по 31.12.2023 року.

Відповідно до п. 11 додатку - строк дії договору по 31.12.2023, а в частині розрахунків до повного їх виконання.

Згідно з п. 13.2. додатку постачальник зобов`язаний своєчасно скласти та зареєструвати податкові накладні (розрахунки коригування до податкових накладних).

15.08.2023 позивач поставив відповідачу продукцію на суму 322 131,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 1508010 від 15.08.2023 та товарно-транспортною накладною № Р1508010 від 15.08.2023.

07.09.2023 позивач поставив відповідачу продукцію на суму 16 596,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 609004 від 06.09.2023, актом приймання-передачі від 07.09.2023, експрес-накладною ТОВ «Нова пошта» № 6322 від 06.09.2023 та товарно-транспортною накладною № Р1 від 06.09.2023 (копії додаються).

31.10.2023 відповідач здійснив повну оплату вартості отриманої продукції, що підтверджується платіжною інструкцією № 3554 від 31.10.2023 на суму 16 596,00 грн.

16.10.2023 позивач поставив відповідачу продукцію на суму 836 187,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 610003 від 06.10.2023, актом приймання-передачі від 16.10.2023, експрес-накладною ТОВ «Нова пошта» № 8208 від 06.10.2023 та товарно-транспортною накладною № Р1 від 06.10.2023.

Однак відповідач здійснив повну оплату вартості отриманої продукції з порушенням строків оплати, встановлених додатком № 1 до договору, що підтверджується платіжною інструкцією № 172 від 17.01.2024 на суму 836 187,00 грн.

Оскільки відповідно до п. 3 додатку № 1 до договору відповідач зобов`язаний оплатити вартість поставленої продукції протягом 30 календарних днів після підписання акту приймання-передачі продукції (16.10.2023), то прострочення відповідача з оплати цієї партії продукції тривало з 16.11.2023 по 16.01.2024 - 62 календарних дні.

14.11.2023 позивач поставив відповідачу продукцію на суму 676 770,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 111005 від 06.11.2023, квитанцією ТОВ «Делівері» про прийом вантажу № від 01.11.2023, актом прийому-передачі.

Оскільки відповідно до п. 3 додатку № 1 до договору відповідач зобов`язаний оплатити вартість поставленої продукції протягом 30 календарних днів після підписання акту приймання-передачі продукції (14.11.2023), то відповідач зобов`язаний був виконати свій обов`язок із оплати поставленої продукції в сумі 676 770,00 грн. до 14.12.2023, однак станом на день подання цього позову відповідач не здійснив таку оплату. Прострочення відповідача почалося з 15.12.2023.

Таким чином у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 676 770,00 грн. Крім суми основного боргу позивач просить суд стягнути з відповідача 57 975 грн. 66 коп. інфляційних втрат, 22 178 грн. 45 коп. 3% річних та 70 941,20 грн пені.

Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом) посилається на наступне:

Пунктом 13.11 додатку № 1 до договору визначено, що письмові заявки надаються постачальнику з дотриманням певних вимог.

Підпунктом 13.11.1. встановлено, що заявка надсилається постачальнику на поштову адресу (місцезнаходження), вказану у договорі, поштовим відправленням з оголошеною цінністю з описом вкладення та з повідомленням про його вручення та електронною поштою на електронну адресу (e-mail) постачальника, вказану у договорі.

Згідно п.п. 13.11.2. постачальник зобов`язаний кожного робочого дня перевірити надходження електронних листів на свою електронну адресу, вказану у договорі, отримати листи покупця та направити відповідь на електронну адресу покупця, зазначену у договорі. Постачальник зобов`язаний регулярно, не рідше одного разу у три дні, перевірити надходження та отримати поштові відправлення, які надійшли на його адресу.

Відповідно п.п. 13.11.3. датою отримання постачальником заявки є дата отримання покупцем електронного листа зі сповіщенням про доставку на електронну адресу постачальника електронного листа з заявкою. Сторони домовились, що належним та допустимим доказом отримання покупцем електронного листа зі сповіщенням про доставку на електронну пошту постачальника електронного листа з заявкою є зроблений Покупцем, роздрукований на папері скріншот (знімок з екрану), на якому у вікні браузера відкрито сторінку поштової програми.

У разі неотримання покупцем листа зі сповіщенням про доставку на електронну пошту постачальника електронного листа з заявкою, датою отримання постачальником заявки є дата отримання ним поштового відправлення з заявкою.

У разі неотримання постачальником поштового відправлення з заявкою, заявка вважається отриманою постачальником на третій день з дня її надходження в поштове відділення постачальника згідно даних сайту Укрпошти. Сторони домовились, що належним та допустимим доказом надходження поштового відправлення на поштове відділення постачальника є зроблений покупцем, роздрукований на папері скріншот (знімок з екрану), на якому у вікні браузера відкрито сторінку сайту Укрпошти з трекінгом (відстеженням місцезнаходження) поштового відправлення з заявкою.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов договору, покупець надіслав постачальнику на електронну адресу (e-mail) постачальника, вказану у договорі (, ) заявки від 28.07.2023 р. № 23/2978, від 31.08.2023 р. № 23/349, від 16.10.2023 р. № 23/4161, на поставку товару (продукції), а саме, 44440000-6 Вальниці (підшипники).

Таким чином, поставка продукції здійснювалася частинами на підставі заявок покупця.

Пунктом 5.3. договору встановлено, що датою поставки є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання - передачі продукції. В разі, якщо фактична передача продукції і дата підписання акту приймання-передачі продукції не співпадають - до підписання акту приймання - передачі продукції (в т.ч. в період приймання продукції за кількістю та якістю), продукція вважається переданою на відповідальне зберігання.

Сторонами було підписано акти приймання-передачі продукції, а саме, акт від 21.08.2023 р. на суму 322 131,00 грн., акт від 07.09.2023 р. на суму 16 596,00 грн., акт від 16.10.2023 р. на суму 836 187,00 грн., акт від 14.11.2023 р. на суму 676 770,00 грн.

Постачальник отримав письмову заявку покупця на поставку продукції вартістю 836 187,00 грн. - 31.08.2023 р., про що підтверджується скріншотом (знімком з екрану), із якого вбачається, що лист отриманий постачальником 31.08.2023 року.

Таким чином, постачальник повинен був виконати свій обов`язок по поставці продукції за договором в 30 денний термін, а саме до 30.09.2023 р.

Як свідчать матеріали справи, ТОВ «ТД «ПК Індустрія» було здійснено поставку продукції на адресу ПАТ «Центренерго» лише 16.10.2023 року, на загальну суму 836 187,00 грн.

Таким чином позивач по зустрічному позову нарахував відповідачу пеню у розмірі 2 % з 01.10.2023 по 15.10.2023 в загальній сумі 250 856 грн. 10 коп.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі «Трофимчук проти України» no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла наступних висновків.

Щодо доводів апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті до розгляду зустрічної позовної заяви, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 04 жовтня 2024 року відповідач подав зустрічну позовну заяву про стягнення з позивача пені в розмірі 250 856,10 грн.

У судовому засіданні 09.10.2024 винесено ухвалу суду (а.с.139, т.1), якою зустрічну позовну заяву залишено без руху, зобов`язано позивача (за зустрічним позовом) усунути недоліки протягом десяти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху, докази доплати судового збору.

Підготовче засідання у справі було призначене на 10.20 год. 06.11.2024 (а.с.135, т.1).

У підготовче судове засідання представник відповідача не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Станом на момент проведення підготовчого засідання у справі та закриття підготовчого провадження від відповідача не були подані та до матеріалів справи не були долучені докази сплати судового збору за подання зустрічної позовної заяви.

Як вказує представник позивача за первісним позовом, у судовому засіданні представник позивача адвокат Трушкевич В. В. просила повернути відповідачу зустрічну позовну заяву у зв`язку з несплатою судового збору на підставі ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні суд ухвалив повернути відповідачу зустрічну позовну заяву у зв`язку з несплатою судового збору за її подання, оскільки на момент проведення такого засідання та закриття підготовчого провадження належні докази сплати відповідачем судового збору не були долучені до матеріалів справи, що підтверджується протоколом судового засідання (протокол судового засідання 10 год. 28 хв.)( а.с.45-46, т.2).

Апелянт зазначає, що 12.11.2024 до електронного суду був доставлений повний текст ухвали про закриття підготовчого провадження у справі, в якій зазначено, що суд виніс ухвалу про прийняття зустрічної позовної заяви до розгляду разом із первісним позовом, що

не відповідає дійсним обставинам справи та результатам проведеного 06.11.2024 судового засідання.

В матеріалах справи дійсно міститься ухвала суду від 06.11.2024 (а.с.47,т.2), в якій зазначено про те, що ухвалою суду від 06.11.2024 судом прийнято зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом.

Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до ч. 1 ст. 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 1, 2 ст. 118 ГПК України).

Ч. 2 ст. 6 ГПК України встановлює, що позовні та інші заяви, скарги та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до господарського суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в день надходження документів.

Так, відповідно до п. 36 Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого Рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 № 1845/0/15-21, після надсилання засобами Електронного суду документів (у тому числі процесуальних документів, письмових та електронних доказів тощо) особа може у власному Електронному кабінеті відслідковувати рух та стан розгляду таких документів у суді або в органі та установі системи правосуддя. Відомості про доставку документа, його реєстрацію та інші недоліки позовної заяви та подати до суду в строк, який не може перевищувати відомості щодо розгляду справ відповідно до наявних технічних можливостей підсистем ЄСІТС надсилаються в автоматичному режимі до Електронного кабінету користувача, від імені якого подано документи.

Згідно з п. 39 Положення документи, що надійшли через Електронний суд, реєструються судами, іншими органами та установами в системі правосуддя в день їх надходження упродовж робочого дня або не пізніше наступного робочого дня, якщо документ надійшов у неробочий час, за загальними правилами реєстрації вхідної кореспонденції, визначеними Положенням про автоматизовану систему документообігу суду та відповідними інструкціями з діловодства в судах чи в інших органах та установах у системі правосуддя.

Згідно з п. 2.2.1. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого Рішенням Ради суддів України від 02.04.2015 № 25, вхідна кореспонденція, в тому числі процесуальні документи, приймається і опрацьовується користувачами автоматизованої системи, яким надано доступ до автоматизованої системи відповідно до їх функціональних обов`язків, і реєструється в автоматизованій системі в день її надходження. У разі неможливості з об`єктивних причин здійснити реєстрацію вхідної кореспонденції в день її надходження, така кореспонденція реєструється в автоматизованій системі в термін, визначений у розпорядженні керівника апарату суду із зазначенням причин встановлення такого терміну.

Відповідно до п. 2.2.2. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого Рішенням Ради суддів України від 02.04.2015 № 25, на кожний вхідний, у тому числі процесуальний, документ в автоматизованій системі створюється реєстраційна картка, яка містить інформацію щодо реквізитів та руху документа. Особливості заповнення реєстраційної картки визначаються відповідними інструкціями з діловодства.

Так, відповідно до роздруківки картки руху клопотання відповідача (позивача за зустрічним позовом), воно було зареєстроване в суді 06.11.2024 о 12:13:25, тобто після закриття підготовчого провадження у справі 06.11.2024, яке згідно протоколу судового зсідання відбулось о 10:31:32.

Отже, відповідач не виконав свій процесуальний обов`язок усунути недоліки позовної

заяви та надати суду докази оплати судового збору у строк, встановлений судом, у зв`язку з чим зустрічна позовна заява була повернута відповідачу, що підтверджується даними протоколу судового засідання, де о 10 год. 28 хв. судом ухвалено про повернення зустрічної позовної заяви.

10.12.2024 представником позивача за первісним позовом подано суду заперечення на прийняття зустрічної позовної заяви, в яких представник просив повернути зустрічну позовну заяву на підставі ст.174 ГПК України у зв`язку з не усуненням недоліків у строк, встановлений судом.

Проте, вказані заперечення залишені судом першої інстанції без відповідних процесуальних заходів реагування.

Колегія суддів зазначає, а матеріалами справи підтверджується, що позивач за зустрічним позовом не виконав свій процесуальний обов`язок усунути недоліки зустрічної позовної заяви та надати суду докази оплати судового збору у строк, встановлений судом, у зв`язку з чим судом було ухвалено про повернення зустрічної позовної заяви позивачу за зустрічним позовом на підставі ч. 4 ст. 174 ГПК України.

Відповідно, суд мав повернути заяву, а не приймати її до розгляду, що суд першої інстанції і зробив у судовому засіданні.

Принцип правової визначеності є однією з його ключових складових. Він означає, що правові норми мають бути чіткими та передбачуваними, щоб суб`єкти права могли знати свої права та обов`язки і діяти відповідно до них. Цей принцип вимагає, щоб застосування законодавчих актів було стабільним, а судова практика застосовувалися послідовно і набувала ознак єдності.

Отже, особи, які беруть участь у справі, мають право на передбачувану і послідовну судову процедуру. Принцип правової визначеності зобов`язує Суд діяти послідовно та передбачувано для сторін спору.

Позивач посилається на Справу «Дія 97» проти України» (Заява № 19164/04) і зазначає, що Європейським судом з прав людини було зроблено висновок про те, що процесуальні норми призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються.

Таким чином, Суд під час проведення підготовчого судового засідання, усно постановивши ухвалу про повернення зустрічної позовної заяви позивачу за зустрічним позовом, створив законні очікування для сторони-відповідача за зустрічним позовом, що такий зустрічний позов розглядатися не буде.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах

верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням господарського судочинства, визначеномим ГПК України.

Ухвала суду є одним із видів судових рішень, отже, до ухвали Суду першої інстанції

підлягають застосуванню вимоги статті 236 ГПК України.

В ході підготовчого судового засідання, суд, оголосивши усну ухвалу про повернення зустрічної позовної заяви у зв`язку з ненадходженням від позивача документів, які підтверджують оплату судового збору, а потім оформивши відповідну ухвалу в письмовому вигляді, зі змісту якої, всупереч раніше прийнятому рішенню суд першої інстанції прийняв до розгляду зустрічну позовну заяву, порушив принцип законності, сутність якого полягає у тому, що при розгляді конкретної судової справи повинні реалізовуватися права, свободи і інтереси осіб, які беруть в ній участь, а суд повинен правильно застосовувати норми матеріального і процесуального права і винести обґрунтоване і справедливе рішення.

Відповідно до ст. 278 ГПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 ГПК України.

Відповідно до пп. 8 ч. 1 ст. 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172, 173 ГПК, і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Відповідно до пп. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи,

які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Отже, позивач за зустрічним позовом не виконав свій процесуальний обов`язок усунути недоліки зустрічної позовної заяви та надати суду докази сплати судового збору у строк, встановлений судом, у зв`язку з чим зустрічна позовна заява повинна була бути повернута позивачу за зустрічним позовом на підставі ч. 4 ст. 174 ГПК України, про що фактично було ухвалено судом першої інстанції 06.11.2024.

При цьому колегією суддів посилання відповідача за первісним позовом в обґрунтування правильності прийняття зустрічної позовної заяви до розгляду, на те, що останнім днем для усунення недоліків було 11.11.2024, відхиляються, оскільки судом першої інстанції в судовому засіданні 06.11.2024 ухвалено про повернення зустрічної позовної заяви у зв`язку з не усуненням недоліків, визначених ухвалою суду.

З огляду на встановлені у справі обставини, що підтверджуються належними та допустими доказами, що містяться у справі, доводи позивача за первісним позовом, викладені в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження, з огляду на що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ПК Індустрія» на користь Публічного акціонерного товариства «Центренерго» 250 856 (двісті п`ятдесят тисяч вісімсот п`ятдесят шість) грн 10 коп. пені, 3 010 (три тисячі десять) грн 27 коп. судового збору та 8 620 (вісім тисяч шістсот двадцять) грн 00 коп. витрат на послуги адвоката, підлягає скасуванню, а зустрічна позовна заява залишенню без розгляду на підставі п.8 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Колегія суддів зазначає, що відповідач не позбавлений права на звернення до суду з вказаним позовом в загальному порядку.

Щодо первісного позову колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

В обґрунтування вимог, викладених в апеляційній скарзі, відповідач посилається на відсутність належних, достовірних, достатніх та допустимих доказів того, що позивач виконав умови Договору та надав відповідачу рахунок (рахунок-фактуру) для того, щоб у останнього були законні підстави для виконання свого зобов`язання за Договором щодо своєчасної оплати поставленого товару (продукції), крім того, відповідач в апеляційній скарзі зазначає про те, що має місце недоведеність обставин (надання позивачем відповідачу рахунку на оплату за поставлену продукцію), що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Колегія суддів не погоджується з доводами відповідача щодо ненадання останньому рахунків на оплату № 1508002 від 15.08.2023, № 609005 від 06.09.2023, № 610003 від 06.10.2023 та № 111007 від 01.11.2023 за Договором № 121/49 про закупівлю (поставку) товарів від 29 червня 2023 року (надалі - Договір) для здійснення оплати, вважає їх безпідставними та такими, що не відповідають дійсним обставинам та доказам, які містяться в матеріалах справи, з огляду на таке.

На підтвердження факту здійснення господарської операції (поставки товару за договором) сторонами, серед іншого, було оформлено та підписано первинні документи, а саме: видаткові накладні № 609004 від 06.09.2023, № 610003 від 06.10.2023 та № 111007 від 01.11.2023 (копії містяться в матеріалах справи) (надалі - видаткові накладні).

У видаткових накладних зазначено, що «підписанням видаткової накладної покупець підтверджує факт отримання товару по кількості, якості та всіх супроводжуючих документів на товар, в тому числі рахунку і податкової накладної».

Тобто, підписанням видаткових накладних без будь-яких зауважень відповідач підтвердив факт отримання не тільки товару, а й всіх документів згідно з умовами договору та додатків до нього, у тому числі рахунків на оплату, що у свою чергу, відповідно до ст. ст. 76, 77 ГПК України є належним та допустимим доказом, який підтверджує факт надання відповідачу та отримання ним рахунків.

22.09.2023 згідно з платіжною інструкцією № 3006 (міститься в матеріалах справи) відповідач сплатив 322 131,00 грн. за поставлену продукцію, а у призначенні платежу зазначив: «оплата за підшипники для ТрТЕС згідно дог. 121/49 від 29.06.2023 та рах. №1508002 від 15.08.2023р. Prozzoro в т.ч. ПДВ 53688,5 грн. UA-2023-05-31-010780-a».

31.10.2023 згідно з платіжною інструкцією № 3554 відповідач сплатив 16 596,00 грн. за поставлену продукцію, у призначенні платежу зазначив: «оплата за підшипники для ЗмТЕС згідно дог. 121/49 від 29.06.2023 та рах. №609005 від 06.09.2023р. Prozzoro в т.ч. ПДВ 2766,00 грн. UA-2023-05-31-010780-a».

17.01.2024 згідно з платіжною інструкцією № 172 відповідач сплатив 836 187,00 грн. за поставлену продукцію, у призначенні платежу зазначив: «оплата за підшипники для ЗмТЕС згідно дог. 121/49 від 29.06.2023 та рах. №61003 від 06.10.2023р.Prozzoro в т.ч. ПДВ 139364,5 грн. UA-2023-05-31-010780-a».

Тобто, відповідач своїми діями (підписанням видаткових накладних без будь- яких зауважень щодо кількості, якості продукції та отриманих у повному обсязі товаросупровідних документів, у т. ч. рахунків на оплату, сплатою грошових коштів за поставлену продукцію та посиланням у платіжних інструкціях на оплату згідно з рахунками) підтвердив факт надання йому позивачем рахунків та факт їх отримання.

Отже, на виконання статей 74, 76-78, 80 ГПК України позивач довів обставини, на які останній посилається як на підставу своїх вимог; позивач належними, достатніми, достовірними та допустими доказами підтвердив надання відповідачу та отримання останнім рахунків-фактур на оплату поставлених партій продукції, а також на виконання ч.2 ст. 164 ГПК України позивач додав до позовної заяви всі наявні у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються вимоги.

Вищевказані обставини були взяті до уваги судом першої інстанції та останнім була надана відповідна та належна оцінка при винесенні рішення у справі.

Відповідач в апеляційній скарзі також посилається на відсутність у нього обов`язку по оплаті за поставлену продукцію у зв`язку з відсутністю рахунків.

Вказані доводи колегією суддів відхиляються як такі, що не відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи з огляду на таке.

Пунктом 2.5. Договору сторони погодили, що розрахунки за продукцію здійснюються Покупцем у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника на підставі рахунку Постачальника в порядку, передбаченому Додатком до Договору.

Пунктом 3 Додатку № 1 до Договору сторони узгодили умови розрахунків: протягом 30 календарних днів після підписання акту приймання-передачі Продукції (копія міститься в матеріалах справи).

07.09.2023, 16.10.2023 та 14.11.2023 на підтвердження факту приймання-передачі продукції сторони склали та підписали акти приймання-передачі продукції за Договором. Відповідно до вказаних актів вони є невід`ємною частиною Договору та підставою для проведення розрахунків за поставлену продукцію за Договором.

Отже, позивач свої зобов`язання за Договором виконав належним чином (своєчасно поставив продукцію належної якості та в належній кількості, надав усі товаросупровідні документи, передбачені Договором та додатками до нього).

Водночас, передавання та отримання Продукції за Договором відповідачем не заперечується, жодних зауважень щодо якості та кількості та/або строків її поставки та/або ненадання будь-яких документів, передбачених Договором та додатками до нього, відповідач не заявляв.

Крім того, відповідач підтвердив наявність і суму боргу та настання строків оплати листом вих. № 23/655 від 05.02.2024 «Щодо оплати за Договором від 29.06.2023 р. №121/49» та листом за вих. № 23/1641 від 04.04.2024 «Щодо оплати за Договором від 29.06.2023 р. № 121/49», згідно з якими відповідач підтвердив факт поставки йому продукції за Договором, наявність заборгованості у розмірі 676 770,00 грн. та порушення строків оплати за договором (копії містяться в матеріалах справи).

Отже, враховуючи вищевикладене, у відповідача були всі підстави для оплати за поставлену продукцію за Договором, оскільки продукцію та всі документи, передбачені договором та додатками до нього, у тому числі рахунки на оплату, відповідач отримав від позивача в повному обсязі.

Хоча в п. 2.5 договору й зазначено, що оплата здійснюється «на підставі рахунку», однак за змістом статті 692 ЦК України та п. 3 Додатку № 1 до Договору така умова договору не змінює строк виконання грошового зобов`язання, який обраховується «з дня підписання акта приймання-передачі Продукції», а не отримання рахунку.

За своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за продукцію, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити продукцію.

Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду.

За таких підстав посилання відповідача на приписи ст. 613 ЦК України, а також, начебто, на відсутність у нього рахунків, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідач також посилається на неврахування судом першої інстанції доводів відповідача щодо необхідності зменшення розміру нарахованих позивачем штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат за Договором на 99%.

Вказані доводи колегією суддів відхиляються з огляду на таке.

У відповідача були наявні всі підстави для оплати за поставлену продукцію за Договором, оскільки продукцію та всі документи, передбачені договором та додатками до нього, ним було отримано від позивача, факт їх отримання підтверджено відповідачем шляхом підписання видаткових накладних та актів приймання-передачі продукції. Натомість, відповідач здійснив порушення зобов`язання щодо оплати поставленої продукції, чим порушив умови договору. Факт порушення зобов`язання щодо оплати поставленої продукції не заперечується та підтверджується листами відповідача.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто, під неналежним виконанням зобов`язання слід розуміти і невиконання його у встановлені строки. Цей же висновок можна зробити і із змісту ч.1 ст. 612 ЦК України, відповідно до якої боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Ураховуючи вищевикладене, невиконання відповідачем зобов`язань щодо розрахунку за отриману продукцію є порушенням, зокрема ст.ст. 525, 526, 530, 692 ЦК України.

Положеннями ч. 1 ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом.

Ураховуючи вищевикладене відповідно до умов Договору та чинного законодавства

позивач правомірно нарахував пеню, 3% річних та інфляційні втрати за порушення грошового зобов`язання щодо оплати за поставлену продукцію в порядку та розмірах, зазначених у позовній заяві.

Контррозрахунків на нараховані позивачем пеню, 3% річних та інфляційні втрати відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції не надав.

Колегією суддів також враховано, що відповідачем належним чином не аргументовано, з огляду на які розрахунки пеня, інфляційні нарахування та 3% річних мають бути зменшені саме на 99% та чому розмір штрафних санкцій є надмірно великим.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, під час прийняття оскаржуваного рішення, судом надано правильну оцінку доводам позивача щодо залишення вимоги відповідача про зменшення розміру 3% річних та

інфляційних втрат без задоволення, оскільки ані 3 % річних, ані інфляційні втрати, не є до штрафними санкціями, а чинним законодавством передбачено право суду на зменшення лише штрафних санкцій за чітко встановлених умов.

Колегія суддів також враховує, що зменшення штрафних санкцій, інфляційних нарахувань і 3% річних за договором порушить принцип свободи договору, передбачений ст. 627 ЦК України, відповідно до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір був укладений сторонами за формою, встановленою самим відповідачем, сторони добровільно взяли на себе зобов`язання, а також узгодили штрафні санкції за порушення цих зобов`язань. Відповідач повністю розумів усі фактичні обставини, як яких укладався Договір, добровільно взяв на себе зобов`язання за Договором, у тому числі, з оплати пені у випадку порушення ним зобов`язань з оплати продукції.

Відповідно до п. 9.6. Договору у випадку несвоєчасної оплати Продукції Покупець сплачує Постачальникові неустойку у вигляді пені в розмірі однієї облікової ставки Національного банку України від ціни неоплаченої Продукції.

Таким чином, Договором сторони узгодили мінімально можливий розмір пені за порушення відповідачем його зобов`язань з оплати отриманої за Договором продукції, тому відповідач зобов`язаний сплатити позивачу пеню в розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми несплаченої Продукції за кожен день прострочення.

Відповідач не звертався до позивача з пропозицією внести зміни до договору, узгодити менший розмір штрафних санкцій або виключити їх із Договору.

Судом враховано, що пеня не є занадто великою порівняно з розміром простроченого

зобов`язання та строком прострочення, до того ж є необґрунтованим клопотання відповідача зменшити розмір пені на 99% від загального розміру. Це клопотання відповідача не було підтверджено жодними розрахунками та доказами. Відповідач також не довів, чому стягнення пені в розмірі, зазначеному сторонами в договорі, є занадто великим порівняно зі

збитками, яких зазнав позивач унаслідок порушення відповідачем його зобов`язань з оплати продукції.

Неможливість виконання відповідачем грошового зобов`язання, а також відсутність у

нього грошових коштів, не звільняє його від відповідальності, що також узгоджується зі ст. 617 ЦК України.

Враховуючи розмір основної заборгованості відповідача перед позивачем, який підлягає стягненню (676 770,00 гривень), а також строк прострочення відповідача, то розмір штрафних санкцій (пені) не є завищеним та надмірно великим.

Посилання відповідача на особливості його діяльності через те, що він належить до державного сектора економіки України, та те, що до його складу входять три теплові електростанції: Трипільська ТЕС, Зміївська ТЕС та Вуглегірська ТЕС, колегією суддів враховуються, але не впливають на відсутність підстав для зменшення пені, 3% річних та інфляційних втрат, що підлягають до стягнення.

Враховуючи викладене вище, судом правильно встановлено обставини справи щодо порушення відповідачем строків оплати за продукцію, надано належну оцінку доводам позивача щодо підстав притягнення відповідача до відповідальності за порушення виконання

зобов`язання та правильно застосовано статті 525, 526, 625 ЦК України.

Колегією суддів також враховано, що апеляційна скарга відповідача на рішення суду першої інстанції не містить доводів на скасування оскаржуваного рішення суду в частині стягнення витрат на правничу допомогу позивача в суді першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, місцевим господарським судом в частині доводів позивача про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги у даній справі в розмірі 13500,00 грн., встановлено наступне.

Згідно з частинами 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат та пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 16 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

14.08.2024 року між позивачем (клієнт) та адвокатом Трушкевич Валерією Валеріївною (виконавець) був укладений договір про надання правничої допомоги № 1, відповідно до п. 1.1. якого виконавець зобов`язується надавати правничу допомогу на умовах та в порядку, передбачених у цьому договорі, а клієнт зобов`язаний своєчасно прийняти та оплатити її.

Згідно акту наданих послуг від 16.08.2024 року загальна вартість наданої правничої допомоги складає 13 500,00 грн. та складається із таких видів послуг як: юридичний аналіз документів; консультації клієнта; складання тексту позовної заяви; збір та оформлення доказів до позовної заяви; розрахунок основної суми заборгованості, пені, річних, інфляційних втрат.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року в справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 року в справі № 910/906/18.

Разом із тим, частиною 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Отже, відповідно до частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд має право за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, але лише у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті, яка, зокрема встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справ. При цьому, для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката недостатньо лише клопотання сторони. У такому разі на сторону покладається також обов`язок доведення неспівмірності витрат.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у частині 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (пункт 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїс-Матеос проти Іспанії" від 23.06.1993 року).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

Водночас, беручи до уваги принцип змагальності, який знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частини 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, суд, який вирішує питання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, має надавати оцінку тим обставинам, щодо яких є заперечення у клопотанні іншої сторони, а також її доказам невідповідності заявлених до відшкодування витрат критеріям співмірності. Окрім того, суд, виконуючи вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, має чітко зазначити, яка з вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України була не дотримана при визначенні розміру витрат на оплату послуг адвоката, оскільки лише з цих підстав можна зменшити розмір витрат, який підлягає розподілу між сторонами.

Разом із тим, від відповідача обґрунтованого клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу позивача та заперечень стосовно розміру заявлених витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку із розглядом даної справи, не надходило.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Таких доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до справи, Підприємство не надало.

У той же час, із доданих до матеріалів справи документів вбачається, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 13500,00 грн. є підтвердженими.

За змістом пункту 3 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких віднесено витрати на оплату професійної правничої допомоги), покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що відповідачем не подано будь-яких клопотань про зменшення розміру заявлених позивачем до стягнення судових витрат та не доведено суду належними та допустимим доказами обставин, які свідчать про наявність підстав для зменшення розміру адвокатських витрат, та які безпосередньо вказані у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (складність справи та виконані адвокатом роботи (надані послуги); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони, в тому числі вплив вирішення справи на репутацію сторони або публічний інтерес до справи), зважаючи на те, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є підтвердженими, враховуючи задоволення позовних вимог позивача, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що обов`язок з відшкодування заявлених позивачем витрат у розмірі 13500,00 грн. покладається на відповідача.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З огляду на встановлені обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення первісного позову.

Доводи апелянта (відповідача) про ухвалення господарським судом рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, невідповідністю висновків обставинам справи, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про обґрунтованість викладених в оскаржуваному рішенні висновків суду щодо задоволення первісного позову.

При цьому, колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом апеляційної інстанції, інші доводи апелянта (відповідача), викладені в апеляційній скарзі, не беруться до уваги, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Доводи відповідача за первісним позовом, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду в частині задоволення первісного позову, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовано норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції про задоволення первісного позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи в цій частині.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б дійти висновку про помилковість висновків суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, доводи відповідача за первісним позовом (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про задоволення первісного позову.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги відповідача у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта, судові витрати позивача за подання ним апеляційної скарги покладаються на Публічне акціонерне товариство «Центренерго».

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" на рішення Господарського суду Київської області від 02.04.2025 у справі №911/2221/24 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 02.04.2025 у справі №911/2221/24 в частині задоволення зустрічного позову скасувати.

3. Прийняти в цій частині нове, яким зустрічну позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Центренерго» про стягнення 250 856 (двісті п`ятдесят тисяч вісімсот п`ятдесят шість) грн 10 коп. пені, 3 010 (три тисячі десять) грн 27 коп. судового збору залишити без розгляду.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (08711, Київська обл., Обухівський р-н, смт Козин, вул. Рудиківська, 49, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" (61052, Харківська обл., Харківський р-н, м. Харків, пров. Сімферопольський, 6, Д-1, ) 3612,32 грн. за подання апеляційної скарги.

5.Доручити Господарському суду Київської області видати наказ.

6. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на рішення Господарського суду Київської області від 02.04.2025 у справі №911/2221/24 залишити без задоволення.

7. Рішення Господарського суду Київської області від 02.04.2025 у справі №911/2221/24 в частині задоволення первісного позову залишити без змін.

8.Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Публічне акціонерне товариство "Центренерго".

9. Матеріали справи №911/2221/24 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді О.В. Яценко

А.О. Мальченко