РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2026Справа № 910/1378/26
Суддя Господарського суду міста Києва Чинчин О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЙ ВІ ГРУПП» (02132, місто Київ, Дніпровська набережна, будинок 26-Ж, група приміщень 6, ідентифікаційний код юридичної особи 44783733)
до проПриватного сільськогосподарського підприємства «ПЕРЕМОГА» (04215, місто Київ, вул.Світлицького, будинок 35, прим. 108/4, офіс 3, ідентифікаційний код юридичної особи 03756508) стягнення заборгованості у розмірі 1 579 750 грн. 97 коп.
Представники: без повідомлення представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕЙ ВІ ГРУПП» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства «ПЕРЕМОГА» (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 1 579 750 грн. 97 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем його зобов`язань за Договором поставки нафтопродуктів №031023 А-22 від 03.10.2023 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЙ ВІ ГРУПП» до Приватного сільськогосподарського підприємства «ПЕРЕМОГА» про стягнення заборгованості у розмірі 1 579 750 грн. 97 коп. залишено без руху.

18.02.2026 року через систему «Електронний суд» від Позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2026 року відкрито провадження у справі №910/1378/26, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

09.03.2026 року через систему «Електронний суд» від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З метою повідомлення Сторін про розгляд справи Судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала суду про відкриття провадження у справі від 20.02.2026 року була направлена до електронного кабінету Сторін у порядку, визначеному законом, що підтверджується повідомленнями про доставку процесуального документа до електронного кабінету Сторін.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

03.10.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕЙ ВІ ГРУПП» (Постачальник) та Приватним сільськогосподарським підприємством «ПЕРЕМОГА» (Покупець) було укладено Договір поставки нафтопродуктів №031023 А-22, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця нафтопродукти (надалі - Товар), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити Товар на умовах, визначених цим Договором. (а.с.9-12)

Товар за цим Договором постачається окремими партіями на підставі відповідних заявок на отримання товару, протягом строку дії цього договору. (п.1.2 Договору)

Вид нафтопродуктів (найменування), одиниці виміру та кількість товару, що підлягає поставці за цим Договором, визначається Сторонами та відображаються в заявках на поставку товару. (п.1.3 Договору)

Згідно з п.3.1 Договору датою поставки Товару (переходом права власності на Товар) вважається: 3.1.1. при базисі постачання FCA, СТ, DDP - дата, зазначена у видатковій накладній на Товар та/або в товарно-транспортній накладній на Товар. 3.1.2. при базисі постачання EXW - дата, зазначена у видатковій накладній на Товар та/або в Акті приймання-передачі Товару.

Згідно з п.5.2 Договору Покупець здійснює оплату в розмірі 100% за кожну партію товару протягом 1 банківського дня з моменту отримання відповідного рахунку - фактури Постачальника.

Відповідно до п.5.3 Договору Постачальник має право відвантажити Покупцю товар без передплати. Сторони домовились, що у такому випадку Покупець зобов`язується сплатити за поставлений товар на підставі Договору протягом 3 банківських днів з дати поставки товару, визначеної п.3.1 цього Договору.

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що Покупець несе відповідальність за порушення строків оплати Товару, і на вимогу Постачальника сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого зобов?язання за кожний день прострочення. У разі прострочення строків оплати більше ніж на 10 (десять) календарних днів Покупець сплачує пеню у розмірі 0.5% від вартості кожної партії Товару за кожний день прострочення.

Додатковою угодою №5 від 08.09.2025 року до Договору поставки нафтопродуктів №031023 А-22 від 03.10.2023 року Сторони погодили внести зміни до пункту 5.3. розділу 5 Договору, виклавши його у такій редакції: "Постачальник має право відвантажити Покупцю Товар без передплати. Сторони домовилися, що у такому випадку Покупець зобов`язується сплатити за поставлений Товар на підставі Договору протягом 21 (двадцяти одного) банківського дня з дати поставки Товару, визначеної п.3.1. цього Договору." (а.с.15)

Відповідно до пункту 2 Додаткової угоди за спільною домовленістю підписанням цієї Додаткової угоди Сторони погодили внести зміни до пункту 6.2. розділу 6 Договору, виклавши його у такій редакції: "Сторони погодили, що у разі прострочення Покупцем строку оплати Товару Покупець сплачує Постачальнику штраф у розмірі 20 % вартості Товару, оплата якого прострочена."

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору поставки нафтопродуктів №031023 А-22 від 03.10.2023 року Позивач поставив товар, а Відповідач в свою чергу прийняв вказаний товар, що підтверджується видатковою накладною №ДК09/16-001 від 16.09.2025 року на суму 900 159 грн. 98 коп., товарно - транспортною накладною (а.с.8, 18)

31.10.2025 року Позивач надіслав на адресу Відповідача претензію з вимогою сплатити заборгованість та штрафні санкції, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист, накладної, роздруківкою з офіційного вебсайту Акціонерного товариства «Укрпошта». (а.с.16, 21-23)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідач не здійснив оплату за отриманий товар у повному обсязі. Таким чином, заборгованість Відповідача перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕЙ ВІ ГРУПП» становить 900 159 грн. 98 коп. Крім того, в результаті неналежного виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства «ПЕРЕМОГА» 3% річних у розмірі 8 656 грн. 33 коп., інфляційні у розмірі 5 408 грн. 16 коп., пеню у розмірі 485 494 грн. 50 коп. та штраф у розмірі 180 032 грн. 00 коп.

Заперечуючи проти позову, Відповідач зазначає, що стягнення пені за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого зобов`язання за кожний день прострочення, та пені за прострочення строків оплати більше ніж у 10 днів у розмірі 0,5% від вартості кожної партії товару за кожний день прострочення, є подвійною відповідальністю за порушення зобов`язання, оскільки з обставин справи вбачається, що фактично відповідач вчинив єдине порушення, яке полягає в простроченні виконання грошового зобов`язання за Договором.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЙ ВІ ГРУПП» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору поставки нафтопродуктів №031023 А-22 від 03.10.2023 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору поставки нафтопродуктів №031023 А-22 від 03.10.2023 року Позивач поставив товар, а Відповідач в свою чергу прийняв вказаний товар, що підтверджується видатковою накладною №ДК09/16-001 від 16.09.2025 року на суму 900 159 грн. 98 коп., товарно - транспортною накладною, які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку (а.с.27-37)

Згідно з п.3.1 Договору датою поставки Товару (переходом права власності на Товар) вважається: 3.1.1. при базисі постачання FCA, СТ, DDP - дата, зазначена у видатковій накладній на Товар та/або в товарно-транспортній накладній на Товар. 3.1.2. при базисі постачання EXW - дата, зазначена у видатковій накладній на Товар та/або в Акті приймання-передачі Товару.

Згідно з п.5.2 Договору Покупець здійснює оплату в розмірі 100% за кожну партію товару протягом 1 банківського дня з моменту отримання відповідного рахунку - фактури Постачальника.

Додатковою угодою №5 від 08.09.2025 року до Договору поставки нафтопродуктів №031023 А-22 від 03.10.2023 року Сторони погодили внести зміни до пункту 5.3. розділу 5 Договору, виклавши його у такій редакції: "Постачальник має право відвантажити Покупцю Товар без передплати. Сторони домовилися, що у такому випадку Покупець зобов`язується сплатити за поставлений Товар на підставі Договору протягом 21 (двадцяти одного) банківського дня з дати поставки Товару, визначеної п.3.1. цього Договору." (а.с.15)

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вищенаведені умови Договору поставки нафтопродуктів №031023 А-22 від 03.10.2023 року, обов`язок Відповідача по оплаті отриманого товару на загальну суму в розмірі 900 159 грн. 98 коп. настав 15.10.2025 року.

Таким чином, заборгованість Приватного сільськогосподарського підприємства «ПЕРЕМОГА» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕЙ ВІ ГРУПП» за Договором поставки нафтопродуктів №031023 А-22 від 03.10.2023 року становить 900 159 грн. 98 коп.

Проте, Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем грошових коштів Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕЙ ВІ ГРУПП» в розмірі 900 159 грн. 98 коп.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату отриманого товару в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, а тому Суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 900 159 грн. 98 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 16.10.2025 р. по 09.02.2026 р. у розмірі 8 656 грн. 33 коп. та інфляційні у розмірі 5 408 грн. 16 коп.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем сплати за отриманий товар за загальний період прострочки з 16.10.2025 р. по 09.02.2026 р. у розмірі 8 656 грн. 33 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у повному обсязі.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року)

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України.

Відповідно до ст. 3 вищевказаного Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно з Листом Державного комітету статистики України №11/1-5/73 від 13.02.2009р. також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов`язань.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997р., відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає п. 6 Наказу Держкомстату №265 від 27.07.2007р. «Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін», відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться «ланцюговим» методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов`язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов`язання, за період з моменту виникнення обов`язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов`язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання в зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, за загальний період прострочки з 16.10.2025 р. по 09.02.2026 р. у розмірі 5 408 грн. 16 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у повному обсязі.

Крім того, Позивач також просив стягнути з Відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 16.10.2025 р. по 09.02.2026 р. у розмірі 485 494 грн. 50 коп. та штраф у розмірі 180 032 грн. 00 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Згідно з частинами 1, 4 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойка - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Крім того, Суд звертає увагу, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №917/194/18, від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17.

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що Покупець несе відповідальність за порушення строків оплати Товару, і на вимогу Постачальника сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого зобов?язання за кожний день прострочення. У разі прострочення строків оплати більше ніж на 10 (десять) календарних днів Покупець сплачує пеню у розмірі 0.5% від вартості кожної партії Товару за кожний день прострочення.

Відповідно до пункту 2 Додаткової угоди за спільною домовленістю підписанням цієї Додаткової угоди Сторони погодили внести зміни до пункту 6.2. розділу 6 Договору, виклавши його у такій редакції: "Сторони погодили, що у разі прострочення Покупцем строку оплати Товару Покупець сплачує Постачальнику штраф у розмірі 20 % вартості Товару, оплата якого прострочена."

Суд, перевіривши розрахунок пені, у зв`язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов`язання з 16.10.2025 р. по 09.02.2026 р. у розмірі 485 494 грн. 50 коп.. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв`язку з невірним розрахунком Позивача.

Так, Суд зазначає, що умовами Договору поставки нафтопродуктів №031023 А-22 від 03.10.2023 року передбачено, що у разі прострочення строків оплати більше ніж на 10 (десять) календарних днів Покупець сплачує пеню у розмірі 0.5% від вартості кожної партії Товару за кожний день прострочення.

Проте, відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

При цьому, ст. 3 вказаного Закону закріплює, що розмір пені, передбачений статтею 1 Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, за приписами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки і відповідно, якщо розмір пені, встановлений договором, є меншим від подвійної облікової ставки НБУ застосовується розмір пені встановлений договором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.05.2018 у справі №917/889/17 та від 30.01.2019 у справі №904/631/18.

За таких підстав, нарахування пені за період прострочення виконання Відповідачем його договірного грошового зобов`язання з 27.10.2025 р. по 09.02.2026 р. у розмірі 477 084 грн. 79 коп. із розрахунку 0,5% пені за кожен день прострочення є необґрунтованою, оскільки вказаний розмір перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню пеня за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов`язання з 16.10.2025 р. по 09.02.2026 р. у розмірі 89 177 грн. 49 коп.

Суд, перевіривши розрахунок 20% штрафу у розмірі 180 032 грн. 00 коп. на підставі п.6.2 Договору, прийшов до висновку, що вказані позовні вимоги Позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Таким чином, з Приватного сільськогосподарського підприємства «ПЕРЕМОГА» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЙ ВІ ГРУПП» підлягає стягненню заборгованість у розмірі 900 159 грн. 98 коп., 3% річних у розмірі 8 656 грн. 33 коп., інфляційні у розмірі 5 408 грн. 16 коп., пеня у розмірі 89 177 грн. 49 коп. та штраф у розмірі 180 032 грн. 00 коп.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЙ ВІ ГРУПП» - задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства «ПЕРЕМОГА» (04215, місто Київ, вул.Світлицького, будинок 35, прим. 108/4, офіс 3, ідентифікаційний код юридичної особи 03756508) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЙ ВІ ГРУПП» (02132, місто Київ, Дніпровська набережна, будинок 26-Ж, група приміщень 6, ідентифікаційний код юридичної особи 44783733) заборгованість у розмірі 900 159 (дев`ятсот тисяч сто п`ятдесят дев`ять) грн. 98 коп., 3% річних у розмірі 8 656 (вісім тисяч шістсот п`ятдесят шість) грн. 33 коп., інфляційні у розмірі 5 408 (п`ять тисяч чотириста вісім) грн. 16 коп., пеню у розмірі 89 177 (вісімдесят дев`ять тисяч сто сімдесят сім) грн. 49 коп., штраф у розмірі 180 032 (сто вісімдесят тисяч тридцять дві) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 14 201 (чотирнадцять тисяч двісті одна) грн. 21 коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 17 квітня 2026 року.

Суддя О.В. Чинчин