ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

27.04.2026 м. Дніпро Справа № 904/58/26

Центральний апеляційний господарський суд у складі суддів:

головуючого судді: Андрейчук Л.В. (доповідач у справі),

суддів: Вінніков С.В., Левшина Г.В.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГ О.П.Т.» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.02.2026 у справі № 904/58/26 (суддя Мілєва І.В.)

у справі № 904/58/26:

за позовом Криворізької міської ради, Дніпропетровська обл., м.Кривий Ріг

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торг О.П.Т.», Дніропетровська обл., с. Лозуватка

про стягнення 401 519, 32 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.02.2026 позов задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торг О.П.Т." (53020, Дніпропетровська область, с. Лозуватка, вул. Миру, буд. 30, ідентифікаційний код 44252774) на користь Криворізької міської ради (50101, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пл. Молодіжна, 1, ідентифікаційний код 33874388) 406 337,55 грн, а саме: 401 519, 32 грн безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :06:174:0001 за період з 25.10.2023 до 31.12.2024, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 818, 23 грн.

Не погодившись з рішенням суду, через систему "Електронний суд" Товариство з обмеженою відповідальністю "Торг О.П.Т." звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити Товариству з обмеженою відповідальністю "Торг О.П.Т." пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги. Прийняти нові докази та скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.02.2026 у справі № 904/58/26 повністю та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову Криворізької міської ради або зменшити суму стягнення до розміру, що відповідає фактичним обмеженням використання ділянки та правильно визначеній НГО.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2025 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Андрейчук Л.В. (доповідач), судді Вінніков С.В., Левшина Г.В.

17.03.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Торг О.П.Т." надійшла заява про уточнення апеляційної скарги.

16.03.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Торг О.П.Т." надійшла заява про зупинення дії рішення суду першої інстанції на час апеляційного провадження.

23.03.2026 через систему Електронний суд від Криворізької міської ради надійшли заперечення на клопотання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження.

Центральним апеляційним господарським судом витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області справу № 904/58/26, відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи № 904/58/26 до Центрального апеляційного господарського суду.

На виконання вимог ухвали апеляційного суду останнім 01.04.2026 отримано від господарського суду Дніпропетровської області справу № 904/58/26.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.04.2026 апеляційну скаргу залишено без руху, апелянту протягом 5 днів з дня отримання ухвали усунути вказані недоліки апеляційної скарги, а саме надати заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших підстав для його поновлення та доказів, що підтверджують поважність таких підстав.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Отже, наявність або відсутність підстав для задоволення заяви про відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги визначається за правилами частини другої статті 256 ГПК. Клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги з огляду на приписи статті 256 ГПК повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах).

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. До клопотання чи заяви мають бути подані докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості.

При цьому Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку.

Таким чином, у кожному випадку суд з врахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені в обгрунтування клопотання про його відновлення та робить мотивований висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.

Слід зазначити, що суд може поновити строк на апеляційне оскарження лише у виняткових випадках, тобто причини поновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не враховувати який вважалось би несправедливим та таким, що суперечить загальним засадам законодавства.

Апеляційна скарга на вказане рішення, повний текст якого складено 18.02.2026, сформована та подана через систему «Електронний суд» 16.03.2026, тоді як останнім днем процесуального строку на апеляційне оскарження рішення у даній справі є 10.03.2026. Отже, апеляційна скарга подана з пропуском процесуального строку для її подання, встановленого ч. 1 ст. 256 ГПК України.

13.04.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Торг О.П.Т." надійшла заява про поновлення строку на апеляційне оскарження.

В обґрунтування заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження ТОВ «ТОРГ О.П.Т.» посилається на поважність причин пропуску, що зумовлені раптовим розладом здоров`я єдиного представника адвоката Мастила Ю.І. Заявник зазначає, що ввечері 08.03.2026 у представника відбулося різке погіршення стану здоров`я (гіпертонія, тахікардія), у зв`язку з чим він перебував на амбулаторному лікуванні з 09.03.2026 по 13.03.2026, що підтверджується відповідною медичною довідкою. Апелянт наголошує, що хвороба представника розпочалася за два дні до закінчення 20-денного процесуального строку (10.03.2026) та охопила весь залишок строку, включаючи його останній день, що зробило підготовку та подання скарги об`єктивно неможливими. При цьому залучення іншого адвоката у такі стислі терміни було неможливим через складність справи, яка потребувала детального аналізу п`яти підстав оскарження та нових доказів. За твердженням заявника, про його добросовісну поведінку свідчить той факт, що апеляційну скаргу було сформовано та подано через систему «Електронний суд» 13.03.2026 безпосередньо в день відновлення працездатності адвоката . Таким чином, фактичне прострочення склало лише три робочих дні. Відмова у поновленні строку за таких обставин, на думку апелянта, буде проявом надмірного формалізму та порушенням права на доступ до суду, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини.

Апеляційний суд, розглянувши обґрунтування причин пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення у даній справі, дійшов висновку, що підстави, наведені скаржником у клопотанні, не можуть вважатися поважними з огляду на таке.

Згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

За змістом статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Принцип правової визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. "вирішена справа"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень ("що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності").

У пункті 41 рішення від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків".

Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу правової визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. de Rada Cavanilles v. Spain, рішення від 28.10.1998, Reports 1998 -VIII, с. 3255, §45, Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine, №17160/06 та №35548/06, §34, ЄСПЛ, від 21.12.2010).

Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (Diya 97 v. Ukraine, №19164/04, §47, ЄСПЛ, від 21.10.2010).

У справі "Устименко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що сама концепція "поважних причин" не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

Якщо строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановлені державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Нешев проти Болгарії" від 28.10.2004).

Фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватися як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється суть чіткого встановлення законодавцем кожного з процесуальних строків (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 5/452/06).

Європейський суд з прав людини зазначив, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини від 7 липня 1989 року у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії, № 11681/85, § 35).

Отже, у контексті забезпечення реалізації права на оскарження судового рішення та вирішення питання поновлення строків на таке оскарження у рішеннях ЄСПЛ сформувалась стала практика, відповідно до якої поновлення строків на оскарження може бути виправданим, якщо пропуск строку є поважний, об`єктивно незалежний від волі та поведінки скаржника.

Таким чином, вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, апеляційний суд враховує, що оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з об`єктивних і, які не залежали від волі та поведінки особи, причин.

За приписами ч. 3 ст. 256 ГПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Зі змісту наведеної правової норми убачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.

Таким чином, для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

Законом України №3200-IX від 29.06.2023 внесені зміни до Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами. Вказані зміни набрали чинності з 18.10.2023.

Відповідно до частини 6 статті 6 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону № 3200-IX від 29.06.2023) адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.

Особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, може подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням кваліфікованого електронного підпису або із застосуванням засобів електронної ідентифікації, що мають високий рівень довіри, відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Особливості використання кваліфікованого електронного підпису або засобів електронної ідентифікації, що мають високий рівень довіри, відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, визначаються Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (абзаци 2,3 частини 8 статті 6 ГПК України).

Електронний кабінет персональний кабінет (вебсервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) ЄСІТС, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів ЄСІТС або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу.

Відповідно до частини одинадцятої статті 242 ГПК України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення (частина шоста статті 242 ГПК України).

З матеріалів даної справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Торг О.П.Т." повідомлялося про розгляд справи шляхом надсилання процесуальних рішень у справі до його зареєстрованого Електронного кабінету у підсистемі «Електронний суд» в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі.

Так, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.02.2026 у справі № 904/58/26 надіслано та доставлено до зареєстрованого Електронного кабінету Товариства з обмеженою відповідальністю "Торг О.П.Т." 18.02.2026 о 19:40, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Окрім того, відповідно до частин 1, 3 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Судом апеляційної інстанції досліджено, що електронна копія рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.02.2026 у справі № 904/58/26 відправлена до Єдиного державного реєстру судових рішень для оприлюднення 19.02.2026 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/129687238), забезпечено надання загального доступу, а тому скаржник не був позбавлений можливості ознайомитись із оскаржуваним судовим рішенням в електронній формі вчасно.

Слід відзначити, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників господарського судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Господарським процесуальним кодексом України певних процесуальних дій.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зробив висновок (постанова Верховного Суду від 24 липня 2023 року у справі № 200/3692/21), що процесуальний строк, зокрема строк на апеляційне оскарження в разі повторного подання апеляційної скарги, може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов:

первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження;

повторне подання апеляційної скарги відбулось у межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або впродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань;

скаржник продемонстрував добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження і вжив усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою;

доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції та не могли бути усунуті скаржником;

наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами.

Суд касаційної інстанції зазначає, що неналежна організація процесу із оскарження судового рішення з боку скаржника є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними.

Невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

Колегія суддів не вбачає перешкод для поширення такої правозастосовчої практики Верховного Суду й у випадку про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки норми процесуального закону, якими це питання регламентовано на стадії апеляційного чи касаційного оскарження судових рішень є близькими за змістом і однаково врегульовують це питання.

Колегія суддів також звертається до висновків, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2024 у справі № 756/11081/20:

« 48. Процесуальні строки мають свою специфіку: по-перше, вони завжди мають імперативний характер; по-друге, процесуально-правові строки встановлюються для здійснення тих або інших процесуальних дій; по-третє, вони мають забезпечувати оперативність та ефективність здійснення правосуддя і сприяти дисциплінуючому впливові на учасників процесу.

49. Отже, запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, заявою, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності та забезпечення здійснення судових процедур у межах розумних строків.

50. У низці рішень ЄСПЛ принцип правової визначеності трактується у контексті дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справи «Рябих проти Росії», пункти 51, 52, «Брумареску проти Румунії», пункт 61).

51. Отже, встановлення строків звернення до суду із заявою чи скаргою у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для учасників справи того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте судом рішення або здійснена дія не підлягатимуть скасуванню.

52. Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

53. Зокрема, ЄСПЛ у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Праведна проти Росії», «Желтяков проти України» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами національним судам необхідно забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.

54. Загалом згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України»)».

Ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 07.04.2026 у справі № 904/58/26 про залишення апеляційної скарги без руху надіслано та доставлено до зареєстрованого Електронного кабінету Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГ О.П.Т.» у підсистемі «Електронний суд» в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі 08.04.2026 о 15:36, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

На виконання вимог ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 07.04.2026 апелянтом подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду, згідно з якою апелянт просить суд:

- визнати причини пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.02.2026 у справі № 904/58/26 поважними з підстав, викладених у заяві;

- поновити ТОВ «ТОРГ О.П.Т.» строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.02.2026 у справі № 904/58/26;

- відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ТОРГ О.П.Т.».

За змістом поданого клопотання апелянт наводить причини пропуску строку на апеляційне оскарження, які пов`язані з тим, що:

- представником відповідача адвокатом Мастило Ю.І. апеляційна скарга подана із пропуском строку на апеляційне оскарження, через що було подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження;

- пропуск строку відбувся з поважних причин, а саме через перебування адвоката Мастило Ю.І. на амбулаторному лікуванні з 09.03.2026 по 13.03.2026, що підтверджується довідкою КНП "Криворізька міська рада № 2" КМР.

Оскільки викладені обставини (перебування адвоката на амбулаторному лікуванні з 09.03.2026 по 13.03.2026) об`єктивно унеможливили подання апеляційної скарги у встановлений законом строк, апелянт просить суд апеляційної інстанції визнати вказані причини строку поважними та забезпечити відповідачу доступ до правосуддя шляхом здійснення апеляційного перегляду оскаржуваного рішення суду.

Апеляційний суд звертає увагу, що апеляційна скарга була подана апелянтом з пропуском процесуального строку, встановленого для її подання (16.03.2026), тоді як останнім днем процесуального строку на апеляційне оскарження рішення у даній справі є 10.03.2026.

Посилання скаржника на перебування представника на амбулаторному лікуванні з 09.03.2026 по 13.03.2026, з урахуванням того, що фактично тимчасова непрацездатність тривала лише два дні у межах зазначеного періоду, не може визнаватися поважною причиною для поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження, який становив 20 днів. Зазначена обставина не ґрунтується на приписах процесуального законодавства та не впливає на перебіг процесуальних строків. Перебування представника на амбулаторному лікуванні має суб`єктивний характер, пов`язаний з внутрішньою організаційно-господарською діяльністю апелянта, і залежить виключно від його волевиявлення. Забезпечення належної організації роботи працівників, у тому числі безперервного представництва інтересів підприємства у суді, належить до повноважень та сфери відповідальності апелянта Товариства з обмеженою відповідальністю "Торг О.П.Т.".

Крім того, положення законодавства передбачають можливість здійснення процесуального представництва юридичної особи як в порядку самопредставництва, так і через інших уповноважених осіб.

Самопредставництво юридичної особи, відповідно до статті 42 ГПК України, це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи уповноваженого члена колегіального органу безпосередньо діяти від імені юридичної особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу закону, статуту чи положення.

Перебування одного представника на амбулаторному лікуванні не зупиняє та не перериває процесуальних строків для учасника справи юридичної особи.

Господарський процесуальний кодекс України не ставить можливість та обов`язок подання апеляційної скарги в залежність від перебування його представника на лікарняному, закон пов`язує початок перебігу строку апеляційного оскарження з моментом отримання судового рішення або з моментом, коли особа дізналася чи могла дізнатися про його ухвалення.

Як зазначалось та з`ясовано судом, оскаржуване рішення апелянт отримав у свій Електронний кабінет 18.02.2026 о 19:40 год і саме з цієї дати для юридичної особи розпочався відлік процесуального строку на оскарження судового рішення.

Таким чином, наведені обставини, зокрема оскарження рішення суду після повернення представника з лікарняного, мають суб`єктивний характер і не можуть бути визнані особливими чи непереборними обставинами (об`єктивними), що зумовили пропуск строку на апеляційне оскарження (ухвала Верховного Суду від 13.01.2025 у справі № 908/211/22).

Апелянт не спростував доводів, що не мав можливість самостійно подати апеляційну скаргу в порядку самопредставництва чи звернутися до іншого фахівця у галузі права в цей період, що дозволило б уникнути залежності від лікарняного одного представника. Неналежна організація роботи не є об`єктивно непереборною обставиною, яка унеможливлювала б своєчасне подання апеляційної скарги.

Право особи на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку кореспондується із обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989)

Підсумовуючи викладене, надаючи оцінку наведеним апелянтом причинам пропуску строку апеляційного оскарження на предмет їх поважності, апелянт фактично наводить тіж самі обставини, що і в попередньому клопотанні, які вплинули на неможливість вчасного подання апеляційної скарги, втім які не можуть бути віднесені судом до особливих чи непереборних, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного оскарження рішення суду першої інстанції та не могли бути усунуті скаржником, не надано доказів на їх підтвердження, а відносяться до професійно-організаційних аспектів діяльності юридичної особи, і не свідчать про існування об`єктивно непереборних причин неподання належним чином оформленої апеляційної скарги у встановлений законом строк.

Приймаючи до уваги усе вищенаведене обґрунтування апелянтом причин пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення у даній справі, апеляційний суд дійшов висновку, що зазначені підстави для поновлення строку не можуть вважатися поважними з огляду на вчасне надіслання та доставку оскаржуваного судового рішення до зареєстрованого Електронного кабінету Товариства з обмеженою відповідальністю "Торг О.П.Т.", його представника у підсистемі «Електронний суд» в ЄСІТС, а саме 18.02.2026, та зверненням його до апеляційного суду з апеляційною скаргою лише 16.03.2026, тоді як останнім днем процесуального строку на апеляційне оскарження рішення у даному випадку є 10.03.2026, який не обумовлений наявністю конкретних непереборних обставин, що завадили йому вчасно подати апеляційну скаргу в межах строку (протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення), встановленого ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, а тому є невиправденим.

З вищенаведеного слідує, що скаржник був обізнаний вчасно про прийняття оскаржуваного рішення у справі, та, з урахуванням покладених на нього процесуальних прав та обов`язків передбачених ст. 42 ГПК України, якими він як сторона по справі повинен користуватися добросовісно на рівні з іншими сторонами, мав вчасно скористатися своїм правом на його оскарження в апеляційному порядку.

Відтак, з огляду на доводи апелянта, апеляційний суд вважає наведені апелянтом підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення у даній справі необгрунтованими, які пов`язані з обставинами суб`єктивного характеру, а не об`єктивними обставинами, у зв`язку з чим визнаються судом неповажними, адже процесуальна бездіяльність апелянта не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону.

Таким чином, апелянтом не наведено поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Дніпропетровської області області від 18.02.2026 у справі № 904/58/26, пропуск процесуального строку на апеляційне оскарження рішення місцевого господарського суду не підтверджений ним належними та допустимими доказами, а отже не усунено недоліків апеляційної скарги.

За приписами ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Тому, негативні наслідки у вигляді неможливості поновлення процесуального строку (у зв`язку з відсутністю об`єктивних обставин його пропуску) покладаються на апелянта.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 261 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

З урахуванням наведеного, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГ О.П.Т.» про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду не підлягає задоволенню, у відкритті апеляційного провадження слід відмовити відповідно до пункту 4 частини 1 статті 261 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 234-235, 260, 261 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГ О.П.Т.» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.02.2026 у справі № 904/58/26.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

У зв`язку з перебуванням судді-члена колегії на лікарняному, ухвала складена та підписана 27.04.2026.

Головуючий суддя Л.В. Андрейчук

Суддя С.В. Вінніков

Суддя Г.В. Левшина