ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2026 Справа № 917/242/26

Суддя Киричук О.А. при секретарі судового засідання Тертичній О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Гадячгаз» (37300, Полтавська обл., місто Гадяч, вулиця Будька, 26А, )

до Комунального підприємства теплового господарства «Гадячтеплоенерго» (37300, Полтавська обл., м. Гадяч, вул. Полтавська, 19 А, )

про стягнення 203 373,32 грн

без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Гадячгаз» звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Комунального підприємства теплового господарства «Гадячтеплоенерго» про стягнення боргу за Типовим договором розподілу природного газу у загальній сумі 203 373,32 грн., який складається з: пені 167 939,24 грн.; 3% річних 16 262,82 грн.; інфляційних втрат 19 171,26 грн.

Ухвалою від 23.02.26 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 917/242/26, справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

09.03.2026 відповідач надав суду відзив, за мотивами якого не визнає позовні вимоги. Разоз з відзивом відповідач також подав клопотання про зменшення розміру пені.

18.03.26 від позивача надійшла відповідь на відзив.

23.03.26 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

26.03.26 від позивача надійшли додаткові пояснення у справі.

Інші заяви чи клопотання від учасників справи до суду не надходили.

Враховуючи те, що подані сторонами у цій справі докази, дозволяють суду встановити та оцінити конкретні обставини (факти), які мають суттєве значення для вирішення цього спору, а отже, розглянути та вирішити спір по суті й здійснити розподіл судових витрат у цій справі, що в свою чергу, вказує на можливість виконання завдань господарського судочинства та з урахуванням необхідності дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення у справі № 917/242/26.

Судом враховано, що за ч.13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Для забезпечення процесуальних прав сторін, прийняття рішення судом відкладалося.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

Позивач є суб`єктом природної монополії та здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу споживачам, згідно постанови НКРЕКП № 775 від 15.06.2017 р. (із відповідними змінами, внесеними постановою НКРЕКП № 2510 від 16.12.2020 р.), зокрема в межах території міста Гадяч Миргородського району Полтавської області.

Між Приватним акціонерним товариством «Гадячгаз» (далі Позивач, ПрАТ «Гадячгаз», Оператор ГРМ) та Комунальним підприємством теплового господарства «Гадячтеплоенерго» (далі Відповідач, КПТГ «Гадячтеплоенерго») укладено Типовий договір розподілу природного газу шляхом підписання заяви-приєднання від 28.07.2021.

На підставі укладеного Типового договору споживачу КПТГ «Гадячтеплоенерго» Оператором ГРМ присвоєно персональний EIC-код: 56XQ0000YB5EO002.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Типового договору фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими), та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Згідно пункту 1.3 розділу І Типового договору цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк.

Пунктом 1.4 розділу І Типового договору визначено, що:

послуга з розподілу природного газу - послуга Оператора ГРМ, яка надається Споживачу та включає в себе забезпечення цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи і розподіл (переміщення) належного Споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта Споживача;

споживач - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ.

За пунктами 2.1-2.2 розділу ІІ Типового договору, за цим Договором Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором. Обов`язковою умовою надання Споживачу послуги з розподілу природного газу є наявність у Споживача об`єкта, підключеного в установленому порядку до газорозподільної системи Оператора ГРМ.

Згідно пунктів 6.3-6.4 розділу VІ Типового договору, величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) Споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ. Споживач, що не є побутовим, оплачує замовлену потужність виходячи з наявних об`єктів, зазначених у заяві-приєднанні, що є додатком до договору розподілу природного газу. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності. Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.

Пунктом 6.6 розділу VІ Типового договору визначено, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів. Дата оплати визначається датою, на яку були зараховані кошти на рахунок Оператора ГРМ. У разі переплати сума переплати зараховується в рахунок оплати на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу у строк, що не перевищує 10 робочих днів з дня отримання письмової вимоги.

Відповідно до п.п. 8.1, 8.2 Типового договору розподілу природного газу за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність згідно з цим Договором та чинним законодавством України. У разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Позивач у позові зазначає, що взяті на себе зобов`язання за Типовим договором виконав у повному обсязі та забезпечив надання Відповідачу послуги розподілу природного газу, зокрема, у наступні періоди: липень 2022 р. січень 2026 р., проте відповідач, в порушення умов Типового договору, не забезпечив своєчасну та повну оплату вартості наданої послуги з розподілу природного газу за період липень 2025 р. січень 2026 р.

Так, позивач вказав, що між ПрАТ «Гадячгаз» та КПТГ «Гадячтеплоенерго» протягом спірного періоду липень 2025 р. січень 2026 р. відповідно до умов Типового договору розподілу природного газу підписано наступні акти про надані послуги з розподілу природного газу: Акт № 610 про надані послуги з розподілу природного газу від 31.07.2025 р.; Акт № 728 про надані послуги з розподілу природного газу від 31.08.2025 р.; Акт № 825 про надані послуги з розподілу природного газу від 30.09.2025 р.; Акт № 990 про надані послуги з розподілу природного газу від 31.10.2025 р.; Акт № 1063 про надані послуги з розподілу природного газу від 30.11.2025 р.; Акт № 1178 про надані послуги з розподілу природного газу від 31.12.2025 р.; Акт № 86 про надані послуги з розподілу природного газу від 31.01.2026 р.

При цьому, розрахунок щомісячної вартості послуги з розподілу природного газу КПТГ «Гадячтеплоенерго» за період липень 2025 р. січень 2026 р. підтверджено актами про надані послуги з розподілу природного газу.

При здійсненні розрахунку враховано, що:

- річна замовлена потужність сумарно по об`єктам КПТГ «Гадячтеплоенерго» складає: з 01 січня 2025 р. по 31 грудня 2025 р. 3 010 066,04 куб. м (1/12 річної замовленої потужності 250 838,84 куб. м); з 01 січня 2026 р. по 31 грудня 2026 р. 2 966 969,88 куб. м (1/12 річної замовленої потужності 247 247,49 куб. м).

- згідно Постанови НКРЕКП від 22.12.2021 р. № 2743 з 01 січня 2022 року установлено тариф на послуги розподілу природного газу у розмірі 1,99 грн. за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ). Відповідно Постанови НКРЕКП від 19.12.2025 року № 2150 установлено на період з 01 січня 2026 року до 31 березня 2026 року (включно) тариф на послуги розподілу природного газу у розмірі 3,14 грн за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ). Вищевказані постанови відповідно до вимог ч. 6 ст. 14 Закону України «Про НКРЕКП» не підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України.

Як зазначено вище, за даними позивача, КПТГ «Гадячтеплоенерго`в порушення умов Типового договору, не забезпечило своєчасну та повну оплату вартості наданої послуги з розподілу природного газу за період липень 2025 р. січень 2026 р.

Так, позивачем надано розрахунок основної заборгованості КПТГ «Гадячтеплоенерго» за послуги з розподілу природного газу за липень 2025 р. січень 2026 р. з посиланням на відповідні первинні документи, що впливали на розмір суми боргу із зазначенням дати їх настання, а саме: на підписані між Позивачем та Відповідачем акти про надані послуги з розподілу природного газу та платіжні інструкції.

Відображені у розрахунку відомості щодо вартості наданих послуг з розподілу природного газу та платіжні інструкції про часткову оплату відповідач при розгляді справи не простовував, про їх неправильність суду не повідомляв.

Крім того, в матеріалах позовної заяви мітиться довідка Філії АТ «Укрексімбанк» у м. Полтаві від 05.02.2026 № БТ/0640000/736-26 про надходження безготівкових грошових коштів, в якому містяться відомості про номера та дати платіжних інструкцій, дати та суми зарахування, що надійшли від КПТГ «Гадячтеплоенерго» на розрахунковий рахунок ПрАТ «Гадячгаз» як оплата за послуги з розподілу природного газу, а також додано примірники платіжних інструкцій на підтвердження здійснення проведених оплат.

У зв`язку із несвоєчасно проведеною оплатою за послуги розподілу природного газу, Позивач здійснив нарахування Відповідачу пені, 3% річних та інфляційних втрат.

За розрахунком позивача, сума, яка підлягає стягненню складається з наступного: пеня 167 939,24 грн; 3% річних 16 262,82 грн; інфляційні втрати 19 171,26 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь зазначені вище нарахування.

Відповідач у відзиві вказує, що у зв`язку із збитковою діяльністю, що не залежала від волі підприємства та сезонним характером надання послуг теплопостачання, Відповідач, у період з липня 2025 року по грудень 2026 року, здійснював розрахунки за отримані послуги з розподілу природного газу із порушенням термінів, встановлених Договором.

Також, відповідач вказав, що несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за Договором є наслідком обставин, які виникли з об`єктивних причин, а саме: політика держави у сфері теплоенергетики; мараторій на перегляд тарифів, невідповідність діючих тарифів на послуги теплопостачання їх собівартості; відсутність постійного правового механізму щодо надання субвенцій з державного бюджету України на погашення заборгованості в різниці у тарифах та несвоєчасність надання таких субвенцій; несвоєчасна оплата населенням, бюджетними установами та іншими споживачами послуг з теплопостачання. Проте, попри відсутність обігових коштів, Відповідач займав активну позицію у вирішенні питання розрахунків, надавав Позивачу гарантійні листи, розуміючи, що Підприємство немає коштів для забезпечення розрахунків із Позивачем, через низькі надходження від споживачів. на момент звернення до суду Відповідач, мобілізувавши всі ресурси, по мірі надходження грошових коштів від споживачів, після початку опалювального сезону, погасив заборгованість з основного боргу перед Позивачем.

За твердженням відповідача, у даному випадку невідворотним є нормативне регулювання тарифів та відсутність належного фінансування компенсації з різниці у тарифах з боку держави, які не залежать від волі підприємства. Підприємство виконує життєво важливу функцію забезпечення тепловою енергією населення, бюджетні установи та інших споживачів тому, в умовах відсутності достатніх коштів для забезпечення своєчасних розрахунків за послуги з розподілу, отримані енергоносії, виплату заробітної плати та сплати податків ( що підтверджується різницею у тарифах), вимоги про стягнення додаткових витрат, які не включені до тарифу, і не мають джерела покриття можуть мати негативні наслідки для жителів міста Гадяч. Додаткове стягнення пені та 3% річних потягне за собою ще більше погіршення фінансового стану підприємства, яке обслуговує населення та соціальну інфраструктуру міста Гадяч, а також завадить підприємству вчасно проводити поточні розрахунки з позивачем та призведе до накопичення нових боргів.

Враховуючи викладене, з огляду на публічний характер діяльності підприємства, соціальну роль, як виконавця послуг теплопостачання, а також з метою збереження господарської діяльності підприємства, відповідач просить про зменшення розміру розрахованої пені.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 6.6 розділу VІ Типового договору визначено, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів. Дата оплати визначається датою, на яку були зараховані кошти на рахунок Оператора ГРМ. У разі переплати сума переплати зараховується в рахунок оплати на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу у строк, що не перевищує 10 робочих днів з дня отримання письмової вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем взяті на себе зобов`язання за Типовим договором виконано в повному обсязі та забезпечено надання Відповідачу послугу розподілу природного газу, зокрема, у наступні періоди: липень 2022 р. січень 2026 р.

Згідно наданих доказів та доданого до позову розрахунку, на час звернення позивача до суду відповідачем оплачена оплачена вартість наданих Виконавцем послуг (розміри часткових оплат та черговість їх зарахування позивачем наведено у розрахунку, відповідач при розгляді справи про неврахування та неправильність зарахування здійснених ним платежів не повідомляв), проте з порушенням відповідачем зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати за надані послуги.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Матеріалами справи підтверджується факт прострочення оплати вартості наданих послуг.

У зв`язку із несвоєчасно проведеною оплатою за послуги розподілу природного газу, Позивач здійснив нарахування Відповідачу пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Щодо вимог про стягнення із відповідача в зв`язку із неналежним виконанням грошових зобов`язань за договором 3% річних та інфляційні втрати.

За статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги.

Передбачене частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц).

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №703/2718/16-ц та від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц).

Таким чином, у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Отже, позивач правомірно нарахував відповідачу 3% річних і інфляційні втрати за несвоєчасне виконання останнім грошового зобов`язання за Типовим договором розподілу природного газу.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що 3% річних нараховані за загальний період з 11.08.25 по 08.02.26, а інфляційні втрати за загальний період з вересня 2025 року по листопад 2025 року.

Суд здійснивши перевірку правильності здійснення позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат зазначає, що вони є арифметично правильним.

Тому, вимога щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягає задоволенню.

Щодо нарахування позивачем пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

Відповідно до п.п. 8.1, 8.2 Типового договору розподілу природного газу за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність згідно з цим Договором та чинним законодавством України. У разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Позивач у позові відповідно до наданого розрахунку просить стягнути з відповідача пеню за загальний період з 11.08.25 по 08.02.26.

Суд, перевіривши розмір заявлених вимог в частині стягнення пені, не виявив завищення її розміру з боку позивача, а тому вимоги в цій частині є правомірними.

Разом з тим, відповідач у відзиві заявив клопотання про зменшення розміру пені на 90%.

Відповідач аргументує свою позицію критичним фінансовим станом, спричиненим державною політикою стримування тарифів та відсутністю компенсації за різницю в цінах. відповідач зауважує, що попри борг, його підприємство вже повністю сплатило основну суму заборгованості та наголошує на своїй стратегічній ролі у забезпеченні громади теплом під час війни. При цьому, відповідач просить суд суттєво зменшити розмір пені, посилаючись на принципи справедливості та необхідність збереження критичної інфраструктури міста, а також підкреслює, що надмірні штрафи можуть призвести до дестабілізації опалювального сезону та руйнації житлово-комунального сектору регіону.

Позивач наполягає на законності нарахування пені, посилаючись на договірні умови та компенсаційну природу неустойки, яка має стимулювати боржника до виконання зобов`язань; заперечує проти такого зменшення, вказуючи на тривалі терміни прострочення та відсутність належних доказів скрутного майнового стану боржника; зауважує на дотриманні принципів добросовісності та обов`язковості виконання контрактних умов як фундаменту господарських відносин; зауважує на неприпустимості використання судових механізмів для уникнення відповідальності за порушення фінансової дисципліни.

Щодо цього клопотання суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно із частиною 3 статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Касаційний господарський суд Верховного Суду у постанові від 13.01.2020 у справі № 902/855/18 звертає увагу на те, що цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

При вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій суди також беруть до уваги як обставини, прямо визначені у ст. 233 ГК та ст. 551 ЦК, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними. Найчастіше судами враховувалися такі обставини (постанови Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №916/3211/16, від 26.01.2021 у справі №922/4294/19, від 24.02.2021 у справі №924/633/20, від 16.03.2021 у справі № 922/266/20): ступінь виконання зобов`язання боржником (співвідношення між сумою простроченого зобов`язання та загальною сумою зобов`язання); причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання; тривалість прострочення виконання; наслідки порушення зобов`язання для кредитора; поведінку боржника (системність порушення, чи навпаки - порушення з боку боржника мало винятковий характер; намагання/зусилля боржника погасити борг або погашення основної заборгованості на момент звернення до суду, намагання врегулювати спір в досудовому порядку, звернення з пропозиціями про реструктуризацію боргу до кредитора); поведінку кредитора; майновий стан кредитора та боржника (наявність збитків, заборгованості по виплаті заробітної плати); негативні наслідки стягнення неустойки з боржника, які можуть настати для нього та третіх осіб (трудового колективу, населення); ризики настання неплатоспроможності боржника; статус боржника, предмет діяльності боржника (забезпечення оборонних потреб, безпеки та здоров`я населення); майнові, а також інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу.

Втім, закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд оцінити при ухваленні рішення.

Також, у відповідності до рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 штрафні санкції мають на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків.

Закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

У даному випадку суд враховує баланс інтересів сторін, а також те, що відповідач повністю погасив суму основного боргу, є комунальним підприємством, що забезпечує тепловою енергією і послугами з постачання теплової енергії населення, установи та організації, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів та інших споживачів міста Гадяч, відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем прийнятих на себе зобов`язань. Позивач у відшкодування знецінення грошових коштів, що становлять суму боргу, також заявив вимоги про стягнення інфляційних та 3 % річних.

Суд визнав зазначені обставини винятковими та дійшов до висновку про наявність підстав для зменшення належного до стягнення розміру пені на 50%, що становить 83969,62 грн.

Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 83969,62 грн. В іншій частині вимог про стягнення пені позов задоволенню не підлягає з мотивів, викладених судом.

Згідно із ч. 2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частини 5 статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України" від 28.10.2010 №4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до частини 23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України" за заявою №63566/00 суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

На підставі матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 83969,62 грн.; 3% річних у розмірі 16 262,82 грн.; інфляційних втрат у розмірі 19 171,26 грн. підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому в цій частині підлягають задоволенню. В іншій частині вимог позов задоволенню не підлягає.

При цьому, заперечення відповідач проти позову щодо стягнення санкцій за несвоєчасну оплату послуг із розподілу газу, які фактично зводяться до пояснень затримки платежів критичним фінансовим станом, що виник через державне регулювання тарифів, які не покривають реальних витрат, та відсутність бюджетних компенсацій, не спростовують вищенаведених висновків та не можуть бути підставою для відмови у позові повністю.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при укладенні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому суд враховує правову позицію, викладена у постанові Верховного Суду від 03.04.2018 у справі № 902/339/16, що судові витрати у разі зменшення судом розміру неустойки (штрафу) покладаються на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Отже, витрати по сплаті судового збору, що покладаються на відповідача в розмірі 2 662,40 грн.

Керуючись статтями 252, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства теплового господарства «Гадячтеплоенерго» (37300, Полтавська обл., м. Гадяч, вул. Полтавська, 19 А, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Гадячгаз» (37300, Полтавська обл., місто Гадяч, вулиця Будька, 26А, ) пеню у розмірі 83969,62 грн.; 3% річних у розмірі 16 262,82 грн.; інфляційні втрати у розмірі 19 171,26 грн.; витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 662,40 грн.

3. У іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Киричук О.А.