ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07 квітня 2026 року Справа № 903/1181/25

за позовом Керівника Камінь-Каширської окружної прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Любешівської селищної ради

до відповідача 1: Комунального підприємства «Любешівська багатопрофільна лікарня» Любешівської селищної ради

до відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОБІОСТАНДАРТ», м.Теребовля Тернопільської області

до відповідача 3: Державного підприємства «Волиньторф», с.Прилісне Волинської області

про визнання додаткових угод до договору недійсними та стягнення 22 304, 72 грн

Суддя Шум М.С.

Секретар судового засіданя Сосновська Ю.П.

Представники сторін:

від прократури: Рішко А.В., прокурор

від позивача: н/з

від відповідача 2: Величко Г.В.

встановив: в позовній заяві від 29.12.2025 Керівника Камінь-Каширської окружної прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Любешівської селищної ради до Комунального підприємства «Любешівська багатопрофільна лікарня» Любешівської селищної ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОБІОСТАНДАРТ» та Державного підприємства «Волиньторф» прокурор просить суд:

Визнати недійсною додаткову угоду від 12.05.2022 № 3 до Договору від 10.03.2022 №87.

Визнати недійсною додаткову угоду від 15.08.2022 № 5 до Договору від 10.03.2022 №87.

Стягнути з ТОВ «АГРОБІОСТАНДАРТ» () на користь Любешівської селищної ради кошти в сумі 22 304,72 грн.

Стягнути з ТОВ «АГРОБІОСТАНДАРТ» () та КП «Любешівська багатопрофільна лікарня» Любешівської селищної ради () на користь Волинської обласної прокуратури (код ЄРДПОУ 02909915, 43000, м. Луцьк, вул. Винниченка, 15, розрахунковий рахунок UA0004945 в Державній казначейській службі України, МФО 820172) 7 267, 2 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням ч. 4 ст. 41 ЗУ «Про публічні закупівлі» в частині підняття ціни за одиницю товару та укладення додаткових угод до договору про закупівлю товару.

Ухвалою суду від 08.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 12 лютого 2026 року на 11:15 год.

05.02.2026 на адресу суду від Любешівської селищної ради надійшла заява про розгляд справи без участі уповноваженого представника позивача. Позовні вимоги підтримує повністю.

Уповноважені представники відповідачів в судове засідання 12.02.2026 не з`явилися, додаткових письмових пояснень не надали, причини їх не подання суду не повідомлені.

Суд протокольною ухвалою від 12.02.2026 закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 17.03.2026 о 10 год 00 хв.

Представник прокуратури в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОБІОСТАНДАРТ» в судовому засіданні щодо задоволення судом позовних вимог надав заперечення.

Ухвалою суду від 17.03.2026 розгляд справи відкладено на 07.04.2026 .

18.03.2026 на адресу суд від прокурора надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи копію договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації державної власності єдиного майнового комплексу ДП «Волиньторф» за результатами електронного аукціону з умовами від 06.11.2023 та копію акту приймання - передачі об`єкта малої приватизації - єдиного майнового комплексу ДП «Волиньторф» від 05.12.2023.

07.04.2026 в судовому засіданні представник відповідача позивні вимоги не визнав, заперечив проти приєднання до матеріалів справи поданих прокурором доказів, посилаючись на пропуск строку на їх подачу.

Суд протокольною ухвалою від 07.04.2026 приєднав до матеріалів справи копію договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації державної власності єдиного майнового комплексу ДП «Волиньторф» та копію акту приймання - передачі об`єкта малої приватизації - єдиного майнового комплексу ДП «Волиньторф» від 05.12.2023.

Представники позивача, відповідача-1 та відповідача-3 у судове засідання 07.04.2026 не з?явились, про розгляд справи ці учасники були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Неявка у судове засідання представників позивача, відповідача-1 та відповідача-3 не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки ці учасники належним чином були повідомлені про судовий розгляд. А тому на підставі статті 202 Господарського процесуального кодексу України справу було вирішено судом за відсутності представників позивача, відповідача-1 та відповідача-3.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи , що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника прокуратури та представника відповідача 2, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частиною 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно ч. 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Верховним Судом у його постанові від 10.06.2021 по справі № 910/114/19 висловлено позицію про те, що визначене положеннями Закону України «Про публічні закупівлі» спеціальне законодавче регламентування процедури закупівлі товарів, робіт і послуг для потреб держави хоч і має на меті створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, розвиток добросовісної конкуренції і запобігання проявам корупції, проте одночасно слугує захисту інтересів держави, а тому така процедура спрямована, перш за все, на задоволення потреб держави у певних групах товарів, робіт і послуг в особі конкретних замовників, які фінансуються за рахунок бюджетних коштів.

Відтак, інтерес держави у спірних правовідносинах полягає у неухильному дотриманні учасниками процедури закупівлі та замовником встановлених Законом України «Про публічні закупівлі» вимог.

Пунктами 6, 8 ч. 1 ст. 7 Бюджетного кодексу України серед принципів, на яких ґрунтується бюджетна система, визначено принципи цільового та ефективного використання бюджетних коштів, дотримання яких забезпечується використанням бюджетних коштів тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями, задля досягнення якісного запланованого результату при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів.

Частинами 1, 2 ст. 64 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що видатки, які здійснюються органами місцевого самоврядування на потреби територіальних громад, їх розмір і цільове спрямування визначаються відповідними рішеннями про місцевий бюджет. Сільські, селищні, міські, районні в містах (у разі їх створення) ради та їх виконавчі органи самостійно розпоряджаються коштами відповідних місцевих бюджетів, визначають напрями їх використання.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 66 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеві бюджети мають бути достатніми для забезпечення виконання органами місцевого самоврядування наданих їм законом повноважень та забезпечення населення послугами не нижче рівня мінімальних соціальних потреб. Повноваження на здійснення витрат місцевого бюджету мають відповідати обсягу надходжень місцевого бюджету.

З урахуванням наведеного, проведення процедури державних закупівель та укладення додаткових угод до договору із порушенням законодавства порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання у цій сфері суспільних відносин законодавства становить суспільний інтерес, а тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.03.2019 по справі № 912/989/18.

Укладенням додаткової угоди до договору про закупівлю твердого палива порушено матеріальні інтереси територіальної громади, оскільки з урахуванням додаткової угоди КП «Любешівська багатопрофільна лікарня» Любешівської селищної ради фактично отримало значно менше товару у порівнянні з тим обсягом, що визначений первісним договором, та за вищою ціною.

Такі дії призводять до понаднормового, не передбаченого бюджетними призначеннями, витрачання коштів місцевого бюджету. У свою чергу, використання бюджетних коштів з порушенням вимог законодавства підриває матеріальну і фінансову основу системи бюджетного фінансування, що завдає шкоду інтересам держави.

Невиконання встановлених законодавством норм при організації та проведенні тендерних процедур, виконанні укладених за їх результатами договорів порушує інтереси держави в частині гарантування діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування відповідно до вимог Конституції та законів України, забезпечення безумовного виконання нормативно-правових актів держави.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що бюджетні кошти - це матеріальна основа публічного інтересу, а їх втрата є порушенням інтересів держави незалежно від суми.

Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі та, відповідно, порушенням інтересів держави. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18.

Порушення вимог ч. 5 ст. 41 Закону «Про публічні закупівлі» (безпідставне підвищення ціни на товар без належного підтвердження коливання, підвищення ціни понад максимально допустимий відсоток) спотворюють конкурентне середовище, створюють умови для зловживань та завдають шкоди не окремому замовнику, а бюджету в цілому.

В умовах воєнного стану кошти місцевих бюджетів фактично є складовою фінансового забезпечення оборони держави; функціонування критичної інфраструктури; соціального захисту населення та внутрішньо переміщених осіб.

Будь-яке надмірне або безпідставне витрачання бюджетних коштів у цей період має підвищений рівень суспільної небезпеки та прямо суперечить принципу максимальної концентрації ресурсів на потреби оборони та життєзабезпечення.

Отже, інтерес територіальної громади у поверненні надмірно сплачених коштів у зв`язку з безпідставним підвищенням ціни на товар у період воєнного стану об`єктивно набуває ознак загальнодержавного інтересу.

Статутом комунального підприємства «Любешівська багатопрофільна лікарня» Любешівської селищної ради (п.п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.5, 5.3, 7.1), який затверджено рішенням Любешівської селищної ради від 23.12.2020 3/5, визначено, що Комунальне підприємство «Любешівська багатопрофільна лікарня» Любешівської селищної ради (далі - підприємство) є закладом охорони здоров`я, що надає медичну допомогу та медичні послуги в порядку та на умовах, встановлених законодавством України та цим Статутом. Підприємство за організаційно - правовою формою є комунальним некомерційним підприємством. Засновником та Власником Підприємства є Любешівська селищна рада (надалі - засновник).

Підприємство засноване на базі майна, що знаходиться у спільній власності Любешівської об`єднаної територіальної громади та належить до сфери управління Любешівської селищної ради (далі - засновник).

В Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування (стаття 7 Конституції України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Частиною 1 статті 10 цього Закону передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частинами 1, 4 статті 61 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи місцевого самоврядування в селах, селищах, містах, районах у містах (у разі їх створення) самостійно складають та схвалюють прогнози відповідних місцевих бюджетів, розробляють, затверджують і виконують відповідні місцеві бюджети згідно з Бюджетним кодексом України. Самостійність місцевих бюджетів гарантується власними та закріпленими за ними на стабільній основі законом загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів відповідно до закону.

Згідно зі статтею 172 ЦК України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Отже, завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладення підконтрольним органу місцевого самоврядування комунальним закладом незаконних правочинів, порушує економічні інтереси територіальної громади.

Враховуючи наведене, Любешівська селищна рада у цьому випадку наділена повноваженнями на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів відповідної територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів відповідного бюджету, а саме: на звернення до суду з позовом про визнання додаткової угоди до договору № 203 недійсною та повернення коштів, надмірно сплачених з бюджету на її виконання.

Проте, позивач не вживав заходів до усунення порушень вимог законодавства у сфері публічних закупівель.

Листами від 18.07.2025 № 1546/04-04/2-25, від 12.12.2025 № 2759/04-04/2-25 Любешівська селищна рада повідомила, що органом місцевого самоврядування заходи претензійно-позовного характеру за вказаним фактом не вживались, селищна рада не заперечує проти подання окружною прокуратурою позову в її інтересах.

Враховуючи згадані вище обставини щодо обізнаності Любешівської селищної ради про порушення інтересів держави та територіальної громади та беручи до уваги характер наданої останньою інформації про відсутність заперечень проти подання прокурором позову в її інтересах та наміру звертатись до суду самостійно, має місце виключний випадок, коли представляти інтереси держави має право прокурор.

На виконання вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Камінь-Каширська окружна прокуратура повідомила позивача про намір звернутися до господарського суду в його інтересах із зазначеним позовом.

08.02.2022 на веб-сайті електронної системи публічних закупівель «Рrozorro» КП «Любешівська багатопрофільна лікарня» Любешівської селищної ради оприлюднило оголошення UА-2022-02-08-016563-b про проведення відкритих торгів на закупівлю твердого палива (ДК 021:2015:09130000-3), зокрема, 800 т брикетів торфових та 50 т торфокрихти з терміном поставки товарів до 31.12.2022 та очікуваною вартістю закупівлі 1 755 000,00 грн.

За результатами проведеної процедури закупівлі переможцем визнано ДП «Волиньторф», з яким 10.03.2022 укладено договір №87 про закупівлю товару .

Відповідно до п.п. 1.1,1.2 договору, постачальник зобов`язується передати (поставити) покупцю товар - брикети торфові та торфокрихта (ДК 021:2015:09130000-3 - тверде паливо), визначений за цінами, зазначеними у специфікації, що додається до договору про закупівлю і є його невід`ємною частиною, а покупець - прийняти і оплатити такий товар. Кількість товару: 400 т.

Ціна договору становить 1 743 030,00 грн, в тому числі ПДВ 20% 290 505,00 грн. Строк поставки товару до 31 грудня 2022 року (п.п. 3.1, 5.1 договору).

Пунктами 11.1, 11.3 договору визначено, що зміни до договору про закупівлю можуть вноситись у випадках, вказаних в договорі та оформляються шляхом укладення відповідної додаткової угоди, яка підписується уповноваженими представниками обох сторін, скріплюється печатками сторін (за наявності) та є невід`ємною частиною. Пропозиція щодо внесення змін до договору має містити обґрунтування необхідності внесення таких змін договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Обмін інформацією щодо внесення змін до договору здійснюється у письмовій формі шляхом взаємного листування.

Відповідно до п. 13.2.2 договору, істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі, не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору. У разі коливання ціни товару на ринку в межах до 10 % від ціни за одиницю товару, постачальник письмово звертається до покупця щодо зміни ціни за одиницю товару. Наявність факту коливання ціни товару на ринку підтверджується довідкою (-ми) або листом (-ми) (завіреними копіями цих довідки (-ок) або листа (-ів)) відповідних органів, установ, організацій, які уповноважені надавати відповідну інформацію щодо коливання ціни товару на ринку. До розрахунку ціни за одиницю товару приймається ціна щодо розміру ціни на товар на момент укладання договору (з урахуванням внесених раніше змін до договору про закупівлю) та на момент звернення до вказаних органів, установ, організацій, що підтверджує коливання (зміни) цін на ринку товару, що є предметом закупівлі за цим договором.

На момент підписання договору сторонами погоджено всі істотні умови договору, а саме: предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за договором відповідно до вимог Господарського кодексу України та Закону України «Про публічні закупівлі».

12.05.2022 між замовником та ДП «Волиньторф» укладено додаткову угоду № 3, якою збільшено ціну брикетів торфових із 2 111,7 грн до 2 322,66 грн, крихти брикетів торфових - з1 073,4 грн до 1 180,63 грн (на 9,99 %).

Підставою для укладення додаткової угоди № 3 стали висновок Волинської торгово промислової палати від 28.04.2022 № В-350 та наказ ДП «Волиньторф» від 28.04.2022 №103,104.

З висновку Волинської торгово-промислової палати від 28.04.2022 № В-350 за результатами здійснення аналізу комерційних пропозицій, знайдених у доступних інформаційних мережах, довідково поінформовано, що рівень цін на одиницю брикетів торфових станом на квітень 2022 року становила 4 950,00 грн за тонну. Цінова інформація, вказана у висновку, дійсна тільки на дату складення. Висновок видано в інформаційно-консультативних цілях.

Відповідно до наказу ДП «Волиньторф» від 28.04.2022 №103,104 з 02.05.2022 оптово-відпускні ціни на брикети та напівбрикети торфові, що реалізуються торфозаводами державного підприємства «Волиньторф» бюджетним установам та іншим споживачам, становить 2100, грн., а торфокрихти 1050 грн. за тону з ПДВ.

Будь-яких документів щодо коливання ціни на крихту брикетів торфових ДП «Волиньторф» не надало.

Додатковою угодою № 5 від 15.08.2022, вартість тони брикетів торфових збільшено до 2 442,65 грн. (на 5%).

Підставою для укладення додаткової угоди № 5 послугував висновок Волинської торгово промислової палати від 03.08.2022 № В-484 та наказ ДП «Волиньторф» від 26.08.2022 №173.

З висновку Волинської торгово-промислової палати від 03.08.2022 № В-484 за результатами здійснення аналізу комерційних пропозицій, знайдених у доступних інформаційних мережах, довідково поінформовано, що рівень цін на одиницю брикетів торфових станом на липень 2022 року становила 5 420,00 грн за тонну. Цінова інформація, вказана у висновку, дійсна тільки на дату складення. Висновок видано в інформаційно-консультативних цілях.

Відповідно до наказу ДП «Волиньторф» від 26.08.2022 №173 з 01.08.2022 оптово-відпускні ціни на брикети та напівбрикети торфові, що реалізуються торфозаводами державного підприємства «Волиньторф» бюджетним установам та іншим споживачам, становить 2400, грн. - торфозавод "Сойнеторф" та 2790 грн. - Маневицький торфозавод.

Згідно висновку Північного офісу Держаудитслужби у Волинській області з проведеного моніторингу вказаної закупівлі та 28.02.2022 у електронній системі закупівель констатовано факт порушення вимог п.2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" в частині Додаткової угоди №3,якою збільшено ціну за одиницю товару на 63 - й день з моменту підписання договору про закупівлю.

На виконання вимог висновку Північного офісу Держаудитслужби у Волинській області відповідно до додаткової угоди від 04.10.2022 №6 дію Договору від 10.03.2022 №87 припинено. Відтак, сторони підтвердили, що станом на день укладення Додаткової угоди Постачальник поставив , а Замовник прийняв та оплатив своєчасно та вповному обсязі Товар на загальну суму 407 689,97 грн.

КП «Любешівська багатопрофільна лікарня» Любешівської селищної ради на виконання умов договору ДП «Волиньторф» упродовж березня - вересня 2022 поставлено 182,5 т брикетів торфових, за що з місцевого бюджету сплачено 407 689,97 грн.

У абз. 2 ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України зазначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі- продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну проданого товару.

Частинами 1, 2 ст. 632 Цивільного кодексу України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон України «Про публічні закупівлі» не містить виключень з цього правила.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави встановлює Закон України «Про публічні закупівлі» (надалі - Закон).

Згідно зі ст. 1 Закону договір про закупівлю - це договір, що укладається між замовником і учасником торгів за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 41 Закону умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Як передбачено п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

У постанові від 23.11.2023 у справі № 917/1009/22 Верховний Суд зазначив, що системний аналіз положень статей 651, 652 ЦК України та положень п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» дає підстави для висновку про те, що зміна істотних умов договору про закупівлю, зокрема збільшення ціни за одиницю товару, є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; внесення змін не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися (подібний висновок наведений у постановах Верховного Суду від 09.06.2022 у справі № 927/636/21, від 07.12.2022 у справі № 927/189/22, від 16.02.2023 у справі № 903/383/22).

В матеріалах справи відсутні докази ДП «Волиньторф» щодо наявності підстав для зміни ціни на товар, а також не надано жодних документів щодо коливання ціни на крихту брикетів торфових .

На підтвердження коливання ціни брикетів торфових на ринку при ініціюванні укладення додаткової угоди від 12.05.2022 додаткову угоду № 3 до договору від 10.03.2022 №87 ДП «Волиньторф» надало висновок Волинської торгово-промислової палати від 28.04.2022 №В-350 та наказ ДП «Волиньторф» від 28.04.2022 за №103,104.

Підставою для укладання додаткової угоди від 15.08.2022 №5 послугував висновок олинської торгово-промислової палати від 28.04.2022 № В-350 від 03.08.2022 № В-484 та наказ ДП "Волиньторф" від 26.08.2022 №173.

У висновках Волинської торгово-промислової палати від 28.04.2022 № В-350 та від 03.08.2022 № В-484 наведено інформацію про середньоринкову ціну брикетів торфових станом на квітень та липень 2022 року, що не є підтвердженням коливання ціни на вказаний товар на відповідному ринку та не є належним обґрунтуванням такого підвищення з дати укладеного договору до дати укладання додаткової угоди, що не відповідає вимогам приписів пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

Оскільки законодавством у сфері публічних закупівель конкретну особу, наділену повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку, не визначено, то виходячи з норм чинного законодавства, до суб`єктів надання такої інформації можна віднести, зокрема, Державну службу статистики України, на яку постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 №442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; державне підприємство «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків», яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові/товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; Торгово-промислову палату України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації.

Таким чином, довідки та експертні висновки Торгово-промислової палати України можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.07.2023 року у справі №916/944/22.

Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №924/1240/18 зазначив, що надані постачальником довідки торгово-промислових палат не є належними доказами на підтвердження коливання ціни на пальне, оскільки, вказані документи лише констатують рівень загальних ринкових цін на пальне на певну дату та не доводять їх коливання.

Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документи, що підтверджують коливання ціни товару на ринку повинні бути наявні саме на момент внесення таких змін.

Тобто, не будь-яка довідка уповноваженого органу про ціну товару на ринку, є належним підтвердженням та підставою для зміни ціни в договорі після його підписання, а лише та, яка містить інформацію про коливання ціни такого товару на ринку.

У документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору.

Аналогічної правової позиції у тотожних правовідносинах дотримується Верховний Суд у постановах від 13.10.2020 у справі №912/1580/18, від 02.12.2020 у справі №913/368/19, від 16.04.2019 у справі № 915/346/18, від 12.02.2020 у справі № 913/166/19, від 21.03.2019 у справі № 912/898/18, від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18, від 25.06.2019 у справі № 913/308/18 у подібних правовідносинах.

Суд зауважує, що накази ДП "Волиньторф" від 28.04.2022 №№103,104 від 02.05.2022 не відображають відомостей про ринкові ціни на товар і не є підтвердженням коливання ціни на брикети торфові, а є лише внутрішнім документом відповідача, який встановлює оптово-відпускні ціни на брикети, вироблені підприємством, відтак не міг слугувати підставою внесення змін до договору відповідно до вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

Верховний Суд у постановах від 18.06.2021 у справі № 927/491/19 та від 23.11.2023 у справі № 917/1009/22 зазначив, що постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Жодних доказів відповідачем надано не було.

Стаття 652 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Через зміну істотних обставин договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

З наведеного вбачається, що надані ДП «Волиньторф» документи: накази підприємства про встановлення оптово-відпускних цін та цінова довідка торгово - промислової палати за своїм змістом та суттю є лише документами довідково- інформаційного характеру, а тому не підтверджують факту коливання ціни на брикети торфові, оскільки не містять відомостей щодо динаміки ціни на вказаний товар, в них відсутній аналіз вартості станом на дату укладення договору та додаткової угоди чи будь-які інші відомості, які б підтверджували коливання ціни брикетів торфових на ринку у звітному періоді, у зв`язку з чим не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов договору на підставі п. 2. ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

Судом встановлено, що при ініціюванні укладення додаткової угоди № 3 від 12.05.2022 до договору ДП «Волиньторф» порушило допустимі терміни внесення змін до договору про закупівлю в частині збільшення ціни за товар, визначені п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та п. 13.2.2. договору.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку може відбуватись не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару.

Крім того, висновком про результати моніторингу закупівлі UA-2022-02-08-016563-b від 28.09.2022 зафіксовано факт порушення вимог п.2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" в частині укладення Додаткової угоди №3, якою збільшено ціну за одиницю товару, 63 -й день з моменту підписання договору про закупівлю.

Тендер проводиться не лише для того, щоб закупівля була проведена на максимально вигідних для держави умовах, але й для того, щоб забезпечити однакову можливість всім суб`єктам господарювання продавати свої товари, роботи чи послуги державі.

Будь-який покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки (постанова Верховного Суду від 16.02.2023 у справі № 903/383/22).

Відповідно до ч. 5 ст. 13 ЦК України не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

Законодавство про публічні закупівлі встановлює спеціальний порядок зміни істотних умов договору, укладеного на відкритих торгах. Споживач, як сторона договору, розпоряджався не власними коштами, а коштами місцевого бюджету, тобто коштами відповідної громади.

Відтак, таке розпорядження було неефективним, здійсненим на шкоду інтересам громади, з порушенням норм Закону України «Про публічні закупівлі» та засад цивільного законодавства - добросовісного користування правами, з огляду на що додаткові угоди 12.05.2022 № 3 та від 15.08.2022 № 5 до Договору від 10.03.2022 підлягають визнанню недійсими на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України, як така, що укладена всупереч вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

Правові підстави для повернення надмірно сплачених грошових коштів за договором про закупівлю товарів.

Відповідно до частини першої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно із частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із частиною першою статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Оскільки додаткові угоди від 12.05.2022 №3 та від 15.08.2022 № 5 до Договору від 10.03.2022 підлягають визнанню недійсною на підставі на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України, як така, що укладена всупереч вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», то вона не породжує правових наслідків.

КП «Любешівська багатопрофільна лікарня» Любешівської селищної ради оплатило поставлений ДП «Волиньторф» товар на загальну суму 407 689,97 грн.

Водночас, сума, яка мала б бути сплачена за ціною, що передбачена Договором від 10.03.2022 №87: 182,5 т брикетів торфових* 2 111,7 грн. = 385 385,25 грн.

Таким чином, грошові кошти в сумі 22 304,72грн є такими, що безпідставно збережені ДП «Волиньторф», підстава їх набуття відпала.

Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях та ТОВ «Агробіостандарт» 06.11.2023 було укладено договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації - єдиного майнового комплексу ДП «Волиньторф», за результатами електронного аукціону з умовами, який посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Голубенко Н.І. зареєстрований в реєстрі № 938.

05.12.2023 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях з ТОВ «Агробіостандарт» укладено акт приймання-передачі об`єкта малої приватизації - єдиного майнового комплексу ДП «Волиньторф», посвідченого нотаріально приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Холявка В.Я., зареєстрований в реєстрі за №395,396.

Розділом 3 договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації державної власності - єдиного майнового комплексу ДП «Волиньторф» за результатами електронного аукціону з Умовами від 06.11.2023 визначено, що покупець (ТОВ «Агробіостандарт»), який придбав об`єкт приватизації як єдиний майновий комплекс, є правонаступником усіх майнових прав (крім права постійного користування земельною ділянкою) і обов`язків ДП «Волиньторф».

Частиною 1 статті 28 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» передбачено, що особи, які придбали державні або комунальні підприємства як єдині майнові комплекси, є правонаступниками їх майнових прав (крім права постійного користування земельною ділянкою) і обов`язків відповідно до умов договору між продавцем і покупцем та законодавства України.

Відповідно до правових висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.06.2020 у справі № 264/5957/17 (п. 23), правонаступництво юридичної особи передбачає одночасний перехід до правонаступника за передавальним актом або розподільчим балансом прав, і обов`язків юридичної особи, яка припиняється.

ТОВ «Агробіостандарт» є правонаступником усіх майнових прав та обов`язків ДП «Волиньторф» крім права постійного користування земельною ділянкою, а тому підлягає до задоволення вимога керівник Ковельської окружної прокуратури про стягнення із ТОВ «Агробіостандарт» на користь Любешівської селищної ради 22 304,72грн.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Загальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

За таких обставин, інші доводи та заперечення сторін судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору впливу не мають.

У зв`язку із задоволенням позову на відповідача-2 як на правонаступника відповідача-3 та на відповідача- 1 на підставі ст.129 ГПК України слід покласти витрати Волинської обласної прокуратури по справі, пов`язані з оплатою судового збору, у розмірі 7 267,20 грн порівну.

Керуючись ст.ст.73, 74, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд-

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсною додаткову угоду від 12.05.2022 № 3 до Договору від 10.03.2022 №87.

3. Визнати недійсною додаткову угоду від 15.08.2022 № 5 до Договору від 10.03.2022 №87.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробіостандарт» (48101, Тернопільська область, м. Теребовля, вул. Мазепи, 7, ) на користь Любешівської селищної ради (, вул. Незалежності, 53, смт Любешів, Волинська область, ГУК у Волинській області, смт Любешів 24060300, Казначейство України (ЕАП), , р/р UА0003490, Інші надходження) кошти в сумі 22 304,72 грн.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробіостандарт» (48101, Тернопільська область, м. Теребовля, вул. Мазепи, 7, ) на користь Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, 15 м. Луцьк, 43025, ) 3 633,60 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

5. Стягнути з Комунального підприємства «Любешівська багатопрофільна лікарня» Любешівської селищної ради (Волинська область, смт. Любешів, вул. Незалежності, 3, ) на користь Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, 15 м. Луцьк, 43025, ) 3 633,60 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду впродовж 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено

15.04.2026

Суддя Микола ШУМ