ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2026 р. Справа №910/12498/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Сковородіної О.М.

суддів Колесника Р.М.

Горбасенка П.В.

секретар судового засідання Фурсов Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою

відповідальністю "Маяк Сервіс Інвест"

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.01.2026 (суддя Удалова О.Г., повне рішення складено 30.01.2026)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маяк Сервіс Інвест"

до Київської міської ради

про визнання укладеним договору оренди земельних ділянок,

за участю представників:

від позивача: Бродська К.О.,

від відповідача: Поліщук М.В.,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Маяк Сервіс Інвест" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Київської міської ради про визнання укладеним договору оренди земельних ділянок у запропонованій позивачем редакції.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником нерухомого майна в межах двох земельних ділянок: з кадастровим номером :62:008:0108 площею 0,2001 га та кадастровим номером :62:008:0109 площею 0,1324 га на проспекті Володимира Маяковського (Червоної Калини), 47-б у Деснянському районі м. Києва. При цьому, як вказує позивач, відповідач ухиляється від укладання договору оренди вказаних земельних ділянок.

Ухвалою суду від 13.10.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання на 10.11.2025, встановлено строки для вчинення учасниками справи процесуальних дій.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.01.2026 у справі №910/12498/25 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю «Маяк Сервіс Інвест» 10.02.2026, у встановлений процесуальним законом строк, через підсистему «Електронний суд» звернулось із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

1) неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема незастосування приписів статті 120 Земельного кодексу України щодо принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі;

2) безпідставне застосування судом підзаконного нормативно-правового акта - рішення Київської міської ради №98/10565 від 09.10.2025, положення якого не містять нормативів щодо площі земельних ділянок для автостоянок та не можуть мати вищу юридичну силу за норми закону;

3) порушення судом принципів диспозитивності та змагальності господарського судочинства, оскільки суд з власної ініціативи, поза межами доводів сторін та предмета доказування, здійснив дослідження питання «співмірності» площі земельних ділянок та об`єктів нерухомості, перебравши на себе функції відповідача та поклавши на позивача надмірний тягар доказування;

4) ігнорування судом факту тривалої (понад 4 роки) протиправної бездіяльності Київської міської ради, яка після отримання документації із землеустрою у 2021 році втратила дискреційні повноваження та мала безальтернативний обов`язок прийняти рішення про передачу ділянок в оренду;

5) неврахування преюдиційних обставин, встановлених судовим рішенням у справі №910/5189/25, згідно з яким з товариства було стягнуто плату за користування саме цими сформованими земельними ділянками, що свідчить про фактичне визнання міською радою їхньої площі та меж, і, відповідно, права позивача на оренду цих земельних ділянок;

6) безпідставне відхилення та неврахування релевантної практики Верховного Суду щодо належності та ефективності такого способу захисту, як визнання договору оренди укладеним у судовому порядку.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2026 у справі №910/12498/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Маяк Сервіс Інвест" (надалі - Товариство, скаржник, апелянт) на рішення Господарського суду міста Києва від 08.01.2026 у справі №910/12498/25 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, встановлено учасникам справи строк на подання відзивів, заперечень, заяв, клопотань та витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/12498/25.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2026 у судовому засіданні з розгляду апеляційної скарги було оголошено перерву до 08.04.2026.

У судовому засіданні представники сторін надали суду усні пояснення щодо спірних правовідносин та суті апеляційної скарги.

Колегія суддів, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи Товариство з обмеженою відповідальністю "Маяк Сервіс Інвест" є власником нежитлових будівель (літ. А, літ. Б, літ. В), розташованих за адресою: місто Київ, проспект Маяковського Володимира (Червоної калини), будинок 47б, що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 19.09.2014, індексний номер 27055520.

Зазначені об`єкти нерухомості, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно знаходяться в межах двох земельних ділянок: з кадастровим номером :62:008:0108 площею 0,2001 га та кадастровим номером :62:008:0109 площею 0,1324 га на проспекті Володимира Маяковського (Червоної калини), 47-б у Деснянському районі м. Києва.

Формування та реєстрація вказаних земельних ділянок відбувалось наступним чином.

На підставі рішення Київської міської ради (надалі - КМР) «Про інвентаризацію земель міста Києва» №958/1822 від 10.09.2015 вирішено провести інвентаризацію земель міста Києва.

Апелянт виступив замовником технічної документації із землеустрою щодо земельних ділянок, які перебувають у його фактичному користуванні, за власні кошти.

За результатами виконання вказаного рішення сформовано та зареєстровано земельні ділянки із кадастровими номерами :62:008:0108, площею 0,2001 га, та :62:008:0109, площею 0,1324 га, за адресою м. Київ, р-н Деснянський, проспект Маяковського Володимира (Червоної калини), 47-б.

Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-023 від 03.08.2023, загальні відомості про земельну ділянку: кадастровий номер :62:008:0108, цільове призначення: 02.09 Для будівництва і обслуговування паркінгів та автостоянок на землях житлової та громадської забудови, категорія земель: Землі житлової та громадської забудови, вид використання: для експлуатації та обслуговування будівель і споруд автостоянки, площа 0.2001 га, за адресою: м. Київ, р-н Деснянський, проспект Червоної калини (Маяковського Володимира), 47-б, дата державної реєстрації земельної ділянки - 12.09.2017, форма власності - комунальна.

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-023 від 03.08.2023, загальні відомості про земельну ділянку: кадастровий номер :62:008:0109, цільове призначення: 02.09 Для будівництва і обслуговування паркінгів та автостоянок на землях житлової та громадської забудови, категорія земель: Землі житлової та громадської забудови, вид використання: для експлуатації та обслуговування будівель і споруд автостоянки, площа 0.1324 га, за адресою: м. Київ, р-н Деснянський, проспект Червоної калини (Маяковського Володимира), 47-б, дата державної реєстрації земельної ділянки 12.09.2017, форма власності - комунальна.

29.06.2021 Товариство звернулося з заявою №50113-1-03 до КМР про передачу земельних ділянок із кадастровими номерами :62:008:0108, площею 0,2001 га, та :62:008:0109, площею 0,1324 га, в оренду для експлуатації та обслуговування будівель і споруд автостоянки на просп. Володимира Маяковського, 47-б у Деснянському районі міста Києва.

З огляду на викладене, скаржник звернувся до суду першої інстанції та, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив визнати укладеним КМР з моменту набрання судовим рішенням законної сили договір оренди земельних ділянок у викладеній у первісному позові редакції, з урахуванням пункту 3.1 у такій редакції: « 3.1. Договір укладено на 3 (три) роки».

Станом на день ухвалення даної постанови вказане звернення КМР не розглянуто.

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Маяк Сервіс Інвест" до Київської міської ради про визнання укладеним договору оренди двох земельних ділянок комунальної власності (кадастрові номери :62:008:0108 та :62:008:0109) у запропонованій позивачем редакції (з урахуванням заяви про зміну предмета позову), з підстав ухилення та тривалої бездіяльності органу місцевого самоврядування щодо прийняття рішення про передачу цих ділянок в оренду власнику розташованого на них нерухомого майна.

Розпорядження землями комунальної власності міста Києва, в тому числі надання земельних ділянок у власність чи у користування, у відповідності до статті 9 Земельного Кодексу України (надалі - ЗК України), Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» відноситься до виключних повноважень КМР як колегіального органу.

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (надалі - Закон) передбачено, що вирішення відповідно до Закону питань регулювання земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, міських рад.

Разом з тим, відповідно до п. 2 ст. 22 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» Київська міська рада має право визначати особливості землекористування.

Статтею 140 Конституції України визначено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Згідно з ст. 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з ч. 2 ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами земельних торгів.

Частинами першою, другою статті 124 ЗК України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними у статті 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, установлених частинами другою та третьою статті 134 цього Кодексу.

Так, відповідно до абзацу 1 частини другої статті 134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Виходячи із системного аналізу положень частини другої статті 124 та абзацу 2 частини другої статті 134 ЗК України, незастосування конкурентної процедури у виді земельних торгів допускається виключно у випадку, коли земельна ділянка державної чи комунальної власності надається фізичним або юридичним особам у користування з метою обслуговування та експлуатації вже існуючих об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), розташованих на такій земельній ділянці, та які належать на праві власності зазначеним особам для їх подальшого використання відповідно до того цільового та функціонального призначення, яке існувало на момент їх придбання.

Таке правове регулювання з боку законодавця є виправданим і логічним та створює передумови одночасно як для усунення випадків покладення на власників таких об`єктів надмірного тягаря, пов`язаного з необхідністю оформлення права землекористування, так і для недопущення ухилення учасників земельних правовідносин від дотримання положень законодавства щодо отримання земельних ділянок на конкурентних засадах та/або їх отримання з метою використання, що відрізняється від цільового використання об`єктів нерухомості, та/або у розмірі, який необґрунтовано значно перевищує площу таких об`єктів (див. правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 11.08.2021 у справі № 922/443/20, від 30.03.2021 у справі № 922/1323/20, від 01.04.2021 у справі № 910/10500/19, від 28.01.2025 у справі № 922/940/21 та від 02.04.2025 у справі № 922/3614/21).

Крім того, як регламентовано в абзаці 13 частини другої статті 134 ЗК України, не підлягають продажу, передачі у користування на конкурентних засадах земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі будівництва, обслуговування та ремонту об`єктів інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, об`єктів зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу). У такий спосіб наведена імперативна норма прямо встановлює необхідність проведення земельних торгів у випадку відведення земельних ділянок для обслуговування об`єктів дорожнього сервісу.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про автомобільні дороги» об`єкти дорожнього сервісу - це спеціально облаштовані місця для зупинки маршрутних транспортних засобів, майданчики для стоянки транспортних засобів, майданчики відпочинку, автозаправні станції тощо. З комплексної оцінки вказаних норм чинного законодавства слідує, що земельні ділянки під об`єктами дорожнього сервісу (автостоянками) можуть бути передані в оренду виключно на конкурентних засадах (шляхом проведення аукціону). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01.07.2020 у справі № 910/9028/19, від 09.09.2025 у справі № 910/8416/23 та від 31.03.2026 у справі № 910/5012/23.

Щодо доводів апеляційної скарги про неправильне застосування статті 120 ЗК України та порушення судом першої інстанції принципів диспозитивності внаслідок самостійного дослідження співмірності площ нерухомості та земельних ділянок, колегія суддів зазначає таке.

В розумінні ст. 120 ЗК України право на земельну ділянку, на якій розміщений об`єкт нерухомого майна, стосується безпосередньо самого об`єкта нерухомості, тобто, саме тих меж земельної ділянки, які співвідносяться з межами цього об`єкту.

Тому, застосування положень статті 120 ЗК України передбачає співмірність та має гарантувати перехід права на земельну ділянку виключно в межах тієї площі, яка є об`єктивно необхідною для обслуговування відповідного нерухомого майна за його цільовим призначенням.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.07.2022 у справі №910/5201/19 зазначено, що розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування розміщеного на ній майна, не є безмежним. З`ясування дійсного розміру земельної ділянки, яка має бути відведена власнику майна, забезпечує розумний баланс між індивідуальними та колективними інтересами.

Відтак, дослідження судом першої інстанції питання співмірності площі нерухомості та заявленої до оренди земельної ділянки є не порушенням принципу диспозитивності, а виконанням прямого обов`язку суду щодо встановлення наявності чи відсутності у позивача відповідного матеріального права.

Зважаючи на наведені імперативні норми законодавства, надання заявленої площі земельних ділянок (0,3325 га) для експлуатації та обслуговування будівель і споруд автостоянки (які є об`єктами дорожнього сервісу), що майже у 70 раз перевищує площу існуючих на них будівель (46,9 кв. м), а саме в частині, що знаходиться поза межами об`єктів та площі, яка співвідноситься з їх обслуговуванням, має здійснюватися виключно за результатами проведення земельних торгів. Наявність у Товариства права власності на будівлі неспівмірної площі не створює для нього безумовного права на отримання в оренду землі площею 0,3325 га поза процедурою аукціону.

З огляду на наведені висновки щодо застосування статті 120 ЗК України, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про безпідставне застосування судом першої інстанції підзаконного нормативно-правового акта - рішення Київської міської ради від 09.10.2025 № 98/10565.

Щодо доводів апелянта про преюдиційне значення судового рішення у справі №910/5189/25, яким з Товариства стягнуто кошти за користування спірними земельними ділянками, колегія суддів зазначає таке.

Апелянт вказує, що рішенням Господарського суду міста Києва від 23.07.2025 у справі №910/5189/25 стягнуто з Товариства на користь КМР безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати за користування земельними ділянками з кадастровим номером :62:008:0108 площею 0,2001 га та кадастровим номером :62:008:0109 площею 0,1324 га на проспекті Володимира Маяковського (проспект Червоної Калини), 47-б у Деснянському районі м. Києва за період з 12.03.2020 до 17.04.2025 у сумі 1 420 925,69 грн.

Крім того, скаржник зазначає, що у рішенні Господарського суду міста Києва у справі №910/5189/25 вказано, що з дня набуття права власності на об`єкти нерухомого майна власник такого майна став фактичним користувачем земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, тому саме з цієї дати у товариства виник обов`язок сплачувати за користування земельними ділянками, на яких розташовано майно, проте останнім безпідставно збережено кошти за період з 12.03.2020 до 17.04.2025 за користування земельними ділянками.

Також, як вказує апелянт, Господарський суд міста Києва у справі №910/5189/25 виснував, що:

- власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі № 924/856/20 та у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 05.08.2022 у справі № 922/2060/22;

- правові підстави використання Товариством земельних ділянок засновані на втіленому у Земельному кодексі України (далі - ЗК України) принципі єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди (статті 120 ЗК України), земельні ділянки з кадастровими номерами :62:008:0108 та :62:008:0109 є сформованими;

- незважаючи на відсутність у Товариства зареєстрованого речового права на земельну ділянку з кадастровими номерами :62:008:0108 та :62:008:0109 та договорів оренди між позивачем та відповідачем щодо вказаних земельних ділянок, позивач є землекористувачем у розумінні ЗК України.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 01.09.2020 у справі №907/29/19 (провадження № 12-17гс20), обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин.

Висновки суду у справі №910/5189/25 щодо обов`язку Товариства сплатити кошти за користування землею є саме правовою оцінкою відносин фактичного землекористування. Такі висновки не можуть слугувати преюдицією під час розгляду цієї справи, оскільки не встановлюють юридичних фактів, які б породжували право позивача на укладення договору оренди. Відтак, підстави для застосування частини четвертої статті 75 ГПК України відсутні.

Як обґрунтовано вказав суд першої інстанції, стягнення коштів на виконання судового рішення у справі №910/5189/25 не є свідченням того, що існують правові підстави для задоволення позову про визнання договору оренди землі укладеним у цій справі. Зазначене судове рішення свідчить виключно про відсутність правових підстав для безоплатного користування земельними ділянками комунальної власності.

Відповідно, той факт, що позивач у минулому фактично користувався сформованими земельними ділянками загальною площею 0,3325 га і за рішенням суду сплатив кошти за таке користування, жодним чином не означає наявності у нього законного права на набуття в оренду земельних ділянок такої ж площі на позаконкурентних засадах.

Факт примусового стягнення плати за минуле фактичне користування землею не легітимізує розмір цих ділянок для цілей укладення договору оренди та не може підміняти собою встановлений законом порядок набуття права оренди шляхом проведення земельних торгів (аукціону).

Щодо доводів апелянта про тривалу (понад 4 роки) бездіяльність Київської міської ради та посилання на те, що вона втратила дискреційні повноваження, колегія суддів зазначає таке.

Апелянт зазначає, що КМР впродовж більш ніж 4 років, а саме з 15.07.2021, ухиляється від прийняття рішення «Про передачу ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАЯК СЕРВІС ІНВЕСТ» земельних ділянок в оренду для експлуатації та обслуговування будівель і споруд автостоянки на просп. Володимира Маяковського, 47-б у Деснянському районі міста Києва», що безумовно створює для Товариства ситуацію тривалої правової невизначеності.

Також, скаржник вказує, що у КМР наявні всі документи для прийняття відповідного рішення про передачу Товариству в оренду спірних земельних ділянок.

Враховуючи, що чинним законодавством (абзац 13 ч. 2 ст. 134 ЗК України) передбачено виключно конкурентний порядок набуття права оренди на земельні ділянки під об`єкти дорожнього сервісу (автостоянки), у Київської міської ради був об`єктивно відсутній визначений законом обов`язок щодо передачі їх в оренду Товариству у позаконкурентному порядку.

Відповідно, сама по собі бездіяльність органу місцевого самоврядування щодо розгляду заяви позивача не наділяє суд повноваженнями перебирати на себе компетенцію власника землі та легалізувати набуття права оренди на комунальну землю в обхід обов`язкової процедури земельних торгів.

Колегія суддів також відхиляє посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду у справі №910/12093/24 (щодо можливості визнання договору укладеним через тривалу бездіяльність міськради). Вказана справа не є релевантною до спірних правовідносин, оскільки обставини справи №910/12093/24 стосувалися співмірного розміру об`єкта нерухомості (промислової бази) та земельної ділянки і не стосувалися об`єктів дорожнього сервісу, для яких встановлена імперативна заборона на передачу землі без аукціону.

Більше того, у пункті 5.38 вказаної постанови Верховний Суд прямо зазначив, що обставини кожної справи є унікальними, а висновки Верховного Суду не мають універсального характеру та застосовуються з урахуванням обставин справи. При цьому, у випадку наявності подібного спору, орган державної влади або місцевого самоврядування не позбавлений можливості як доводити відсутність свого обов`язку щодо передачі такої земельної ділянки у користування на підставі приписів статті частини одинадцятої статті 120 Земельного кодексу України внаслідок відсутності у особи права на отримання земельної ділянки (наприклад, у випадку якщо придбане нерухоме майно має ознаки самочинного будівництва), недотримання власником нерухомого майна процедури подання документів для отримання земельної ділянки або їх неповноти, необґрунтованості розміру земельної ділянки (наприклад, її формування у значно більшому розмірі аніж необхідно для використання та обслуговування придбаного об`єкту нерухомого майна, або для іншої мети, що суперечитиме вимогам статті 134 Земельного кодексу України) тощо, так і заперечувати окремі умови договору (зокрема, але не виключно щодо ціни договору, розміру орендної плати, умов використання земельної ділянки).

Враховуючи викладене, оскільки судом встановлено неспівмірність розміру заявлених до оренди земельних ділянок, а скаржником не доведено доцільності надання земельних ділянок у заявленому розмірі для обслуговування наявних об`єктів нерухомого майна та суперечність такого надання вимогам статті 134 ЗК України, у даній справі наявні підстави для відмови у задоволенні вимог щодо передачі землі у позаконкурентному порядку.

Оцінюючи доводи скаржника щодо ефективності обраного ним способу захисту, колегія суддів зазначає таке.

Апеляційний суд погоджується, що тривале (понад 4 роки) невчинення відповідачем дій щодо розгляду по суті заяви Товариства не узгоджується з принципами належного урядування та свідчить про допущену органом місцевого самоврядування бездіяльність.

Проте, у випадку порушення прав особи внаслідок ухилення (бездіяльності) органу місцевого самоврядування від виконання своїх обов`язків у сфері земельних відносин, належним та ефективним способом захисту у даному випадку є звернення до суду з вимогою про визнання такої бездіяльності протиправною та/або зобов`язання вчинити певні дії (наприклад, розглянути заяву у встановленому законом порядку та/або зобов`язати здійснити підготовку та проведення земельних торгів), або з вимогою про застосування наслідків бездіяльності.

Натомість, вимога про визнання укладеним договору оренди землі у даному випадку є передчасною, оскільки суд позбавлений повноважень підміняти собою орган місцевого самоврядування та приймати рішення про передачу в оренду земельної ділянки (такої, що в силу закону підлягає передачі виключно на конкурентних засадах).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлені Товариством позовні вимоги про визнання укладеним договору оренди є необґрунтованими, оскільки обраний позивачем шлях набуття права оренди на спірні земельні ділянки прямо суперечить вимогам чинного земельного законодавства. Відтак, підстави для задоволення позову відсутні.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, наведених в оскаржуваному рішенні, а тому відсутні підстави для скасування або зміни рішення Господарського суду міста Києва від 08.01.2026 у справі №910/12498/25 в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 281 - 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк Сервіс Інвест» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.01.2026 у справі №910/12498/25 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.01.2026 у справі №910/12498/25 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/12498/25 повернути до місцевого господарського суду.

5. Повний текст постанови складено та підписано 20.04.2026.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених ст. 287 ГПК України, та у строки, втсановлені ст. 288 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Сковородіна

Судді Р.М. Колесник

П.В. Горбасенко