ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2026 р. м. Київ Справа № 911/2431/25

Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В., за участю секретаря судового засідання Друккера Д.Д., дослідивши матеріали справи

За позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

до Комунального житлово-експлуатаційного підприємства Глевахівської селищної ради

про стягнення 2 903 077, 47 грн

Учасники судового процесу:

від позивача: Пахомова О.А.;

від відповідача: Приходько С.В.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Укртрансгаз» звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Комунального житлово-експлуатаційного підприємства Глевахівської селищної ради про стягнення 2 903 077, 47 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач без поданих постачальником газу номінацій здійснив відбір природного газу в січні-березні 2017 року в обсязі 846, 527 тис. куб. м, на які у нього відсутні підписані акти приймання-передачі природного газу з постачальником щодо таких обсягів. У зв`язку із чим позивачем подано зазначену позовну заяву до відповідача про стягнення 2 231 219, 52 грн основного боргу, 147 442, 23 грн 3 % річних, 524 415, 72 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/2431/25. Надано відповідачу строк для подачі відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив. Призначено підготовче засідання у справі на 11.09.2025.

Частиною 5 статті 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5, 11 ст. 242 ГПК України, учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 06.08.2025 була доставлена відповідачу до його електронного кабінету 07.08.2025 о 19:32, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Отже, враховуючи положення п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК та те, що ухвала суду про відкриття провадження у справі була доставлена до електронного кабінету відповідача пізніше 17 години, днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі є 08.08.2025.

11.09.2025 у підготовче засідання з`явився представник позивача та надав усні пояснення по справі. Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час підготовчого засідання був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.09.2025 відкладено підготовче засідання у справі № 911/2431/25 на 08.10.2025, про що занесено до протоколу підготовчого засідання.

З метою повідомлення відповідача про дату та час наступного підготовчого засідання, судом складено ухвалу-повідомлення від 11.09.2025 та доставлено останню відповідачу до його електронного кабінету.

03.10.2025 до суду через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вважав, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Як зазначив відповідач, між АТ «Укртрансгаз» та КЖЕП Глевахівської селищної ради жодних договорів щодо постачання природного газу у період січня-березня 2017 року не укладалось. Крім того, відповідач вважав, що норма ч. 2 ст. 8 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» (Закон № 1730-VIII), якою позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, з`явилася тільки в редакції Закону № 1730-VIII від 29.07.2022, тоді як предметом даного спору є правовідносини, що виникли у січні-березні 2017 року. Натомість, як зазначив відповідач, у редакції Закону № 1730-VIII, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, такої норми права не існувало, у зв`язку із чим, на думку відповідача, вимоги Закону № 1730-VIII у чинній редакції не можуть застосовуватися до правовідносин, що виникли до їх прийняття, а тому наявні підстави стверджувати, що жодних правовідносин між позивачем та КЖЕП Глевахівської селищної ради не виникало та не існує на даний час. При цьому, як зазначив відповідач, матеріали справи не містять доказів того, що обсяги природного газу, протранспортовані позивачем відповідачу у січні-березні 2017 року є саме його власністю. Також, на думку відповідача, позивач у позовній заяві сам визнає та підтверджує, що зазначені ним обсяги природного газу фактично відноситься до небалансу, правова природа якого зовсім інша та який не підлягає врегулюванню відповідно до Закону № 1730-VIIІ, а врегульовується відповідно до Глави 6 Розділу XIV Кодексу ГТС, у зв`язку із чим позивачем обрано неналежний спосіб захисту. Наведеним, на думку відповідача, підтверджується безпідставність та необґрунтованих позовних вимог, невідповідність обставин, викладених позивачем у позовній заяві, фактичним обставинами справи та недоведеність обставин, на які позивач посилається, належними та допустимими доказами, внаслідок чого позовні вимоги не можуть бути задоволені. Враховуючи зазначене вище, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Разом з відзивом на позовну заяву відповідач подав до суду клопотання про поновлення строку для подачі відзиву, в обґрунтування якого відповідач посилався на проходження представником відповідача адвокатом Приходько С.В. військово-лікарської комісії у період з 29.07.2025 до 30.09.2025, а також перебуванням на лікарняному та лікуванні у періоди з 08.08.2025 до 13.08.2025, з 08.09.2025 до 16.09.2025 та з 16.09.2025 до 25.09.2025. На підтвердження вказаних обставин долучено відповідні докази.

Крім того, 03.10.2025 відповідач подав до суду клопотання про застосування строків позовної давності, яке обґрунтовано тим, що предметом спору у даній справі є правовідносини, які виникли у січні-березні 2017 року, а тому в силу вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України строк позовної давності щодо стягнення коштів за спожитий газ сплив у січні-березні 2020 року включно. Тобто, на думку відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом з пропуском строку, встановленого ч. 1 ст. 257 ЦК України.

08.10.2025 до суду через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вважає доводи та міркування відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву та у клопотанні про застування строків позовної давності, безпідставними, необґрунтованими, такими, що суперечать приписам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та спростовуються встановленими рішенням Господарського суду Київської області від 24.04.2023 у справі № 911/2513/22 фактичними обставинами, що мають преюдиційне значення для розгляду даної та вчиненими відповідачем діями із намірами укласти договір врегулювання, що підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/8669/24. Позивач наголосив на помилковості тверджень відповідача про порушення позивачем позовної даності, які спростовуються висновками Верховного Суду, зокрема у постанові від 04.05.2023 у справі № 914/1940/22 щодо правильного застосування приписів ч. 2 ст. 8 Закону № 1730-VIII та ст. 58 Конституції України. Позивач звернув увагу на наявності рішення Господарського суду Київської області від 24.04.2023 у справі № 911/2513/22, яким було стягнуто з відповідача на користь позивача частину заборгованості зі сплати (компенсації) вартості газу, що виникла за період з 01.10.2021 по 30.10.2022 в сумі 906 432, 89 грн за 13 із 72 визначених Законом № 1730-VIII щомісячних платежів. За ствердженням позивача, зазначеним судовим рішенням встановлено, що спірні правовідносини виникли між позивачем та відповідачем на підставі ч. 2 ст. 8 Закону № 1730-VIII, яким встановлено обов`язок відповідача впродовж 72 місяців, починаючи з 01.10.2021 щомісячно сплачувати позивачу 69 725, 61 грн до повної компенсації 5 020 243, 72 грн вартості відібраних ним обсягів природного газу у січні-березні 2017 року. Тобто, на думку позивача, рішенням Господарського суду Київської області від 24.04.2023 у справі № 911/2513/22 встановлено усі складові, необхідні для застосування до спірних правовідносин приписів ч. 2 ст. 8 Закону № 1730-VIII. Також, позивач звернув увагу на наявності рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2024 у справі № 910/8669/24 за позовом КЖЕП Глевахівської селищної ради до АТ «Укртрансгаз» про визнання укладеним договору про організацію взаєморозрахунків, в якому суд відмовив у задоволенні заявленої позовної вимоги про визнання укладеним договору про організацію взаєморозрахунків, ґрунтуючись на встановленому ст. 8 Закону № 1730-VIII обов`язку КЖЕП Глевахівської селищної ради перед АТ «Укртрансгаз». На думку позивача, рішення у справі № 911/2513/22, у справі № 911/2757/19 та у справі № 910/8669/24 відповідно до ст. 75 ГПК України мають преюдиційне значення для розгляду даної справи № 911/2431/25 про стягнення з відповідача заборгованості, що виникла за наступний період, починаючи з 01.11.2022 по 30.06.2025 (32 календарних місяці), яка не сплачена у встановлений ч. 2 ст. 8 Закону № 1730-VIII строк. Отже, на думку позивача, позовні вимоги повністю підтверджуються належними, допустимими та достовірними доказами, а також обставинами відсутності підписаних постачальником газу актів приймання-передачі на спірні обсяги, що не заперечується відповідачем та є підставою для виникнення у нього обов`язків, визначених ч. 2 ст. 8 Закону № 1730-VIII. Враховуючи зазначене вище, позивач просив суд прийняти дану відповідь на відзив до розгляду, відмовити відповідачу у задоволенні клопотання про поновлення строку подачі відзиву, відхилити доводи та заперечення відповідача, відмовити відповідачу у задоволенні заяви про застосування строків позовної давності та задовольнити позовні вимоги повністю.

08.10.2025 у підготовче засідання з`явились представники сторін та надали усні пояснення по справі. Суд протокольно, керуючись ст. 116, 119 ГПК України, задовольнив клопотання про поновлення строку для подачі відзиву та поновив відповідачу процесуальний строк, у зв`язку із чим прийняв заяви сторін по суті спору до розгляду та долучив їх до матеріалів справи. Представник відповідача усно клопотав про надання строку для подачі заперечень на відповідь на відзив. Суд протокольно встановив відповідачу строк на подачу заперечень на відповідь на відзив до 25.10.2025.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.10.2025 відкладено підготовче засідання у справі № 911/2431/25 на 29.10.2025, про що занесено до протоколу підготовчого засідання.

29.10.2025 у підготовче засідання з`явились представники сторін та надали усні пояснення по справі. Суд встановив, що відповідач у строк, встановлений протокольною ухвалою від 08.10.2025, заперечення на відповідь на відзив до суду не подав.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.10.2025 вирішено закрити підготовче провадження та призначити справу № 911/2431/25 до судового розгляду по суті на 10.12.2025, про що занесено до протоколу підготовчого засідання.

Судове засідання у справі № 911/2431/25, призначене на 10.12.2025, не відбулось у зв`язку із перебуванням судді Сокуренко Л.В. з 15.11.2025 до 27.02.2026 включно на лікарняному у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.03.2026 призначено судове засідання у справі № 911/2431/25 на 26.03.2026. Вказана ухвала суду була доставлена сторонам до їх електронних кабінетів 02.03.2026, що підтверджується довідками про доставку електронних листів.

24.03.2026 до суду через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю забезпечити явку представника відповідача в судове засідання 26.03.2026.

26.03.2026 в судове засідання з`явився представник позивача та надав усні пояснення по справі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки повідомив відповідним клопотанням.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 26.03.2026, з огляду на першу неявку представника відповідача, відкладено судове засідання у справі № 911/2431/25 на 09.04.2026, про що занесено до протоколу судового засідання.

З метою повідомлення відповідача про дату та час наступного судового засідання, судом складено ухвалу-повідомлення від 26.03.2025 та доставлено останню відповідачу до його електронного кабінету.

09.04.2026 в судове засідання з`явились представники сторін.

Представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити в повному обсязі.

У свою чергу відповідач проти позовних вимог заперечував, не погодився із доводами, викладеними у позовній заяві, заперечив щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, у зв`язку із чим просив суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Приймаючи до уваги, що учасники судового процесу скористалися наданими їм процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

В судовому засіданні 09.04.2026 судом на стадії ухвалення судового рішення оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

Частиною 5 ст. 240 ГПК України визначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене).

Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як на десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження не більш як на п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Укртрансгаз» (далі позивач, оператор ГТС) до 31.12.2019 виконувало функції оператора газотранспортної системи (оператор ГТС) суб`єкта господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників), що передбачено п. 19 ч. 1 ст. 1 Законом України «Про ринок природного газу».

Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство Глевахівської селищної ради (далі КЖЕП Глевахівської селищної ради, споживач, відповідач) є споживачем юридичною особою, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини (п. 37 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу»).

КЖЕП Глевахівської селищної ради є захищеним споживачем природного газу у розумінні п. 10 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу», оскільки здійснює надання важливих суспільних послуг та є виробником теплової енергії для потреб таких споживачів або підприємств, установ, організацій за умови, що виробництво теплової енергії для потреб таких споживачів або підприємств, установ, організацій здійснюється за допомогою об`єктів, не пристосованих до зміни палива та приєднаних до газотранспортної або газорозподільної системи.

Для здійснення діяльності з виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, відповідач використовує природний газ, який відповідно до «Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» затвердженого Постановами Кабінету Міністрів України № 758 від 01.10.2015, № 187 від 22.03.2017, № 867 від 19.10.2018 мав право у визначений період купувати для всіх категорій використання у НАК «Нафтогаз України».

З матеріалів справи вбачається, що протягом 2016 року між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (постачальник) та КЖЕП Глевахівської селищної ради (споживач) було укладено 3 (три) договори на постачання природного газу, а саме:

1) 28.09.2016 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (постачальник) та КЖЕП Глевахівської селищної ради (споживач) було укладено договір постачання природного газу № 1631/1617-ТЕ-17 (далі договір-1), відповідно до умов п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2 договору-1).

Згідно з п. 2.1 договору-1, постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно) природний газ обсягом до 1618,8 тис. куб. м, у тому числі за місяцями, зокрема січень 388,4 тис. куб. м, лютий 280,1 тис. куб. м, березень 279,5 тис. куб. м.

23.01.2017 між споживачем та постачальником було укладено додаткову угоду № 1 до договору постачання природного газу № 1631/1617-ТЕ-17 від 28.09.2016.

2) 27.10.2016 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (постачальник) та КЖЕП Глевахівської селищної ради (споживач) було укладено договір постачання природного газу № 1793/1617-БО-17 (далі договір-2), відповідно до умов п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (п. 1.2 договору-2).

Згідно з п. 2.1 договору постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно) природний газ обсягом до 120,0 тис. куб. метрів, у тому числі за місяцями, зокрема січень 25,5 тис. куб. м, лютий 24,5 тис. куб. м, березень 22,0 тис. куб. м.

28.10.2016, 22.11.2016, 30.12.2016 та 23.01.2017 між споживачем та постачальником було укладено додаткові угоди № 1, № 2, № 3, № 4 до договору постачання природного газу № 1793/1617-БО-17 від 27.10.2016.

3) 24.11.2016 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (постачальник) та КЖЕП Глевахівської селищної ради (споживач) було укладено договір постачання природного газу № 1907/1617-КП-17 (далі договір-3), відповідно до умов п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими споживачами (крім бюджетних установ/організацій) організаціями (п. 1.2 договору-3).

Згідно з п. 2.1 договору-3, постачальник передає споживачу з 01.11.2016 по 31.03.2017 (включно) природний газ обсягом до 17,0 тис. куб. метрів, у тому числі за місяцями, зокрема січень 4,0 тис. куб. м, лютий 3,0 тис. куб.м, березень 3,0 тис.куб.м.

22.11.2016, 21.12.2016, 23.01.2017, 24.01.2017 та 24.02.2017 між споживачем та постачальником було укладено додаткові угоди № 1, № 2, № 3, № 4, № 5 до договору постачання природного газу № 1907/1617-КП-17 від 24.11.2016.

Відповідно до пункту 2.2 вказаних вище договорів, обсяги природного газу, які планується поставити згідно з цим договором (планований обсяг), повністю забезпечують споживача природним газом для потреб, зазначених у пункті 1.2 договорів.

Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі (п. 3.1 договорів).

Пунктом 3.2 договорів встановлено, що споживач подає постачальнику до 15 числа місяця, що передує місяцю постачання природного газу, належним чином оформлену заявку на планові обсяги використання природного газу, на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. У разі неподання або несвоєчасного подання заявки споживачем постачальник може користуватися плановими обсягами, зазначеними у пункті 2.1 договору, на відповідний місяць. Обсяги постачання підтверджуються постачальником шляхом подання оператору газотранспортної системи номінації на відповідний місяць постачання (розрахунковий період) в установленому законодавством порядку. Постачальник протягом трьох днів з моменту підтвердження оператором газотранспортної системи номінації повідомляє споживачу про розмір поданої номінації шляхом надсилання відповідного повідомлення на електронну адресу, зазначену споживачем у розділу 13 договору.

Відповідно до п. 3.4 договорів, приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Згідно з п. 4.1 договорів, кількість природного газу, яка передається споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку природного газу споживача відповідно до вимог, установлених Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015 та Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП № 2493 від 30.09.2015.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 до 31.03.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1 договорів). Копії зазначених вище договорів та додаткових угод наявні в матеріалах справи.

В матеріалах справи також наявні копії складених до зазначених договорів постачання природного газу актів приймання передачі природного газу за період січень-березень 2017 року, загальна сума яких складає 5 045 671, 52 грн, а загальний обсяг природного газу 846, 527 тис. куб. м, саме:

За січень 2017 року: - акт приймання передачі природного газу у від 31.01.2017 обсягом 16,898 тис. куб. м, вартістю 100 211, 90 грн з ПДВ за договором № 1793/1617-БО-17; - акт приймання передачі природного газу у від 31.01.2017 обсягом 3,524 тис. куб. м вартістю 29 512, 80 грн з ПДВ за договором № 1907/1617-КП-17; - акт приймання передачі природного газу у від 31.01.2017 обсягом 308,923 тис. куб. м вартістю 1 832 036, 96 грн з ПДВ за договором № 1631/1617-ТЕ-17.

За лютий 2017 року: - акт приймання передачі природного газу від 28.02.2017 обсягом 19,350 тис. куб. м вартістю 114 753, 24 грн з ПДВ за договором № 1793/1617-БО-17; - акт приймання передачі природного газу від 28.02.2017 обсягом 2,607 тис. куб .м вартістю 26 438, 11 грн з ПДВ за договором № 1907/1617-КП-17; - акт приймання передачі природного газу від 28.02.2017 обсягом 255,986 тис. куб. м вартістю 1 518 099, 37 грн з ПДВ за договором № 1631/1617-ТЕ-17.

За березень 2017 року: - акт приймання передачі природного газу від 31.03.2017 обсягом 13,507 тис. куб. м вартістю 80 101, 91 грн з ПДВ за договором № 1793/1617-БО-17; - акт приймання передачі природного газу від 31.03.2017 обсягом 1,386 тис. куб. м вартістю 14 055, 71 грн з ПДВ за договором № 1907/1617-КП-17; - акт приймання передачі природного газу від 31.03.2017 обсягом 13,507 тис. куб. м вартістю 80 101, 91 грн з ПДВ за договором № 1793/1617-БО-17.

Суд встановив, що акти приймання передачі природного газу підписані з боку КЖЕП Глевахівської селищної ради, проте з боку НАК «Нафтогаз України» вказані акти не підписані.

Як зазначив позивач, відповідно до пунктів 1-2 глави 1 розділу XI Кодексу ГТС, для отримання послуг із транспортування (фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою) замовник послуг транспортування подає оператору газотранспортної системи номінації та/або місячну номінацію по точках входу та точках виходу в установленому цим розділом порядку. Номінація повинна визначати обсяг природного газу по кожній точці входу та виходу (що може бути як фізичною, так і віртуальною), які замовляються замовником послуг транспортування. При цьому, якщо замовником послуг транспортування є постачальник, подана номінація повинна містити планові (замовлені) обсяги постачання природного газу у розрізі його споживачів та їх точок комерційного обліку (за необхідності) з визначенням їх ЕІС-кодів.

Однак, як вказує позивач, з метою виробництва відповідачем теплової енергії для надання послуг теплопостачання у період січня-березня 2017 року для споживача природного газу КЖЕП Глевахівської селищної ради, номінації Оператору газотранспортної системи жодним постачальником природного газу не подавалися.

Згідно з поясненнями позивача, АТ «Укртрансгаз» на виконання зобов`язань, передбачених ч. 1 ст. 20 Закону України «Про ринок природного газу» та п. 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС, у спірний період з метою забезпечення стабільного рівня функціонування газотранспортної системи належним чином здійснив безперебійне транспортування природного газу магістральними трубопроводами, зокрема балансування газотранспортної системи в обсягах, необхідних для задоволення очікуваного попиту усіх суб`єктів ринку природного газу, у тому числі відповідача.

Водночас позивач твердить, що відповідач без поданих постачальником газу номінацій здійснив відбір природного газу в січні-березні 2017 року в обсязі 846, 527 тис. куб. м, на які у нього відсутні підписані акти приймання-передачі природного газу з постачальником щодо таких обсягів.

Як зазначив позивач, обставини фактичного обсягу відбору природного газу без номінацій у період січня-березня 2017 року, а також фактичні обставини укладення між відповідачем та НАК «Нафтогаз України» договорів постачання природного газу та відсутність підписаних актів приймання-передачі природного газу з постачальником щодо обсягів 846, 527 тис. куб. м підтверджуються, зокрема:

1) звітом АТ «Київоблгаз» про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, відібраного з точки виходу АТ «Київоблгаз», між замовниками послуг транспортування в розрізі їх контрагентів (споживачів) за січень-березень 2017 року підтверджується загальний обсяг відбору природного газу, актами наданих послуг з розподілу природного газу (у січні 2017 329,345 тис. куб. м, у лютому 2017 277,943 тис. куб. м, у березні 2017 року 239,239 тис. куб. м) (наявна копія за березень 2017 року);

2) підписаними між позивачем та відповідачем актами наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами за січень-березень 2017 року: акт № 01-17-/BOY/2016/7.0545 від 31.01.2017 за січень 2017 року (обсяг 329,345 тис. куб. м); акт № 02-17-/BOY/2016/7.0545 від 28.02.2017 за лютий 2017 року (обсяг 277,943 тис. куб. м); акт № 02-17-/BOY/2016/7.0545 від 31.03.2017 за березень 2017 року (обсяг 239,239 тис. куб. м) (копії наявні в матеріалах справи);

3) наданими відповідачем документами під час розгляду справи № 911/2757/19 та № 911/2315/22, якими підтверджуються відсутність підписаних постачальником природного газу актів на обсяги, що відібрані відповідачем з газотранспортної системи, вартість яких він зобов`язаний компенсувати позивачу;

4) реєстрами реалізації природного газу за прямими договорами НАК «Нафтогаз України» теплопостачальним підприємствам у січні-березні 2017 року підтверджується відсутність постачання відповідачу природного газу в обсягах 846, 527 тис. куб. м для надання послуг з опалення та постачання гарячої води споживачам за відповідними категоріями їх споживання (наявні копії за січень, лютий 2017 року);

5) рішенням Господарського суду Київської області від 15.06.2020 у справі № 911/2757/19, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2020 та відповідно до ухвали Верховного Суду від 16.02.2021 про закриття касаційного провадження у справі № 911/2757/19;

6) рішенням Господарського суду Київської області від 24.04.2023 у справі № 911/2513/22, яким встановлено обставини обсягу розподілу та транспортування природного газу, на які у відповідача відсутні підписані з боку постачальника газу акти приймання-передачі за січень-березень 2017 року, споживання відповідачем обсягів природного газу для виробництва теплової енергії та надання послуг з опалення та постачання гарячої води у січні-березні 2017 року в обсязі 846, 527 тис. куб. м та встановлено, що згідно місячних номінацій замовника НАК «Нафтогаз України» послуг транспортування не було подано для КЖЕП Глевахівської СР на січень-березень 2017 року номінації.

Суд встановив, що на розгляді Господарського суду Київської області перебувала справа № 911/2757/19 за позовом АТ «Укртрансгаз» до КЖЕП Глевахівської селищної ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача АТ «ОГС «Київоблгаз», АТ «НАК «Нафтогаз України», про зобов`язання повернути майно природний газ в загальному обсязі 846, 527 тис. куб. м, що відповідач в січні-березні 2017 безпідставно набув з газотранспортної системи, та стягнення 5 656 950, 53 грн. Позовні вимоги з посиланням на ст. 1212 ЦК України були обґрунтовані тим, що відповідач в січні-березні 2017 безпідставно набув з газотранспортної системи 846, 527 тис. куб. метрів природного газу, власником якого є АТ «Укртрансгаз», а тому відповідач має повернути безпідставно одержане майно, а у випадку відсутності у відповідача безпідставно набутих обсягів природного газу, сплатити його вартість.

Рішенням Господарського суду Київської області від 15.06.2020 у справі № 911/2757/19, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю та встановлено наступне:

« 01.01.2016 КЖЕП Глевахівської селищної ради підписано заяву-приєднання № 09420Х0ІК7СТ016 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим).

31.01.2017 між ПАТ «Київоблгаз» (оператор ГРМ) та КЖЕП Глевахівської селищної ради (споживач) було складено та підписано акт № 700700031 наданих послуг з розподілу природного газу, з якого вбачається, що з 01 по 31 січня 2017 року споживачем прийнято, а оператором ГРМ розподілено споживачу природний газ згідно з договором розподілу природного газу від 01.01.2016 № 09420Х0ІК7СТ016, в обсязі 329,345 куб. м.

28.02.2017 між ПАТ «Київоблгаз» (оператор ГРМ) та КЖЕП Глевахівської селищної ради (споживач) було складено та підписано акт № 700700031 наданих послуг з розподілу природного газу, з якого вбачається, що з 01 по 28 лютого 2017 року споживачем прийнято, а оператором ГРМ розподілено споживачу природний газ згідно з договором розподілу природного газу від 01.01.2016 № 09420Х0ІК7СТ016, в обсязі 277,943 куб. м.

31.03.2017 між ПАТ «Київоблгаз» (оператор ГРМ) та КЖЕП Глевахівської селищної ради (споживач) було складено та підписано акт № 700700031 наданих послуг з розподілу природного газу, з якого вбачається, що з 01 по 31 березня 2017 року споживачем прийнято, а оператором ГРМ розподілено споживачу природний газ згідно з договором розподілу природного газу від 01.01.2016 № 09420Х0ІК7СТ016, в обсязі 239,239 куб. м.

Спірний обсяг природного газу (846, 527 тис. куб. м) не є безпідставно отриманим майном, відтак у відносинах щодо його споживання та оплати не може бути застосовано ст. 1212, 1213 ЦК України.».

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2020 рішення Господарського суду Київської області від 15.06.2020 у справі № 911/2757/19 залишено без змін, а ухвалою Верхового Суду від 16.02.2021 закрито касаційне провадження за касаційними скаргами у справі № 911/2757/19.

Також суд встановив, що на розгляді Господарського суду Київської області перебувала справа № 911/2513/22 за позовом АТ «Укртрансгаз» до КЖЕП Глевахівської селищної ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача АТ «НАК «Нафтогаз України», АТ «ОГС «Київоблгаз», про стягнення 906 432, 89 грн компенсації вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу у січні-березні 2017 року, строк сплати якої настав (строк оплати з жовтня 2021 по жовтень 2022), 13 708, 25 грн 3 % річних від простроченої суми (за період з листопада 2021 по жовтень 2022) та 101 214, 11 грн інфляційних втрат (за період з 01.11.2021 по 01.11.2022).

Рішенням Господарського суду Київської області від 24.04.2023 у справі № 911/2513/22 позов АТ «Укртрансгаз» задоволено частково. Стягнуто з КЖЕП Глевахівської селищної ради на користь АТ «Укртрансгаз» 906 432, 89 грн основного боргу, 13 691, 05 грн процентів річних, 101 214, 11 грн інфляційних втрат та 15 320, 07 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Господарський суд Київської області в рішенні від 24.04.2023 у справі № 911/2513/22 встановив, що споживання відповідачем обсягів природного газу для виробництва теплової енергії та надання послуг з опалення та постачання гарячої води у січні-березні 2017 в обсязі 846, 527 тис. куб. м підтверджено матеріалами справи, а також дослідив всі подані первинні документи щодо виконання договорів № 1828/1617-БО-17, № 1869/1617-КП-17 та № 1560/1617-ТЕ-17 та встановив, що акти приймання-передачі природного газу за січень-березень 2017 року між АТ «НАК «Нафтогаз України» та КЖЕП Глевахівської СР підписані не були. Також дослідив подані позивачем місячні номінації замовника НАК «Нафтогаз України» послуг транспортування та встановив, що для КЖЕП Глевахівської СР на січень-березень 2017 року номінації подано не було. Крім того встановив, що обсяг фактично спожитого КЖЕП Глевахівської СР природного газу за січень-березень 2017 року згідно залучених до матеріалів справи реєстрів оператора газорозподільної системи АТ «Київоблгаз» обсягів газу, що були використані споживачами по договорах із НАК «Нафтогаз України» із мереж ПАТ «Київоблгаз» становить: у січні 2017 року 329, 345 тис. куб. м, у лютому 2017 року 277, 943 тис. куб. м, при цьому у графі «Обсяг згідно підтвердженої номінації» зазначено « 0». З огляду на наведене, встановив, що для відповідача у справі (КЖЕП Глевахівської СР) настали визначені ст. 8 Закону № 1730-VIII умови, за яких він зобов`язаний протягом 72 місяців, починаючи з 1 жовтня 2021 року, щомісяця рівними частинами компенсувати (оплатити) особі, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року тобто на користь позивача АТ «Укртрансгаз», вартість відібраних без номінацій обсягів природного газу за цінами реалізації природного газу категоріям споживачів, визначеними положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затверджених постановами Кабінету Міністрів України на виконання ст. 11 Закону України «Про ринок природного газу», чинними протягом періоду таких відборів для відповідних категорій споживачів. Враховуючи, що спожитий КЖЕП Глевахівської селищної ради газ в обсязі 846 ,527 тис. куб. м. не був оплачений жодному з учасників ринку природного газу, його вартість має бути оплачена КЖЕП Глевахівської селищної ради на умовах частини 2 ст. 8 Закону № 1730-VIII. За встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що правова підстава, з якою позивач звернувся до суду в межах справи № 911/2513/22 є правомірною та доведеною, у зв`язку з чим в силу вимог Закону України № 1730-VIII (зі змінами внесеними ЗУ №1639) у відповідача виникло зобов`язання компенсувати (оплатити) позивачу вартість відібраних без номінацій обсягів природного газу.

Крім того, Господарський суд Київської області в рішенні від 24.04.2023 у справі № 911/2513/22 встановив, що ціна компенсації (оплати) 4 942, 00 грн за тис. куб. м (без ПДВ та без тарифу на транспортування) позивачем визначена на підставі інформації АТ «НАК «Нафтогаз України» від 22.11.2021 № 23/4-1305-21; вартість спожитого у січні-березні 2017 року без номінацій та підписаних актів приймання-передачі газу за розрахунком позивача становить 846, 527 х 4942,00 х 20% ПДВ = 5 020 243, 72 грн; розмір щомісячної оплати (починаючи з 01.10.2021) вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу складає 69 725, 61 грн.

Господарський суд Київської області у зазначеному вище рішенні встановив, що станом на 01.11.2022 строк оплати за період з 01.10.2021 по 01.11.2022 вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу є таким, що настав, а тому прострочена заборгованість відповідача перед позивачем за спірний період становить 906 432, 89 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.08.2023 апеляційну скаргу КЖЕП Глевахівської селищної ради на рішення Господарського суду Київської області у справі № 911/2513/22 повернуто без розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 241 ГПК України, у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З огляду на наведене, рішення Господарського суду Київської області від 15.06.2020 у справі № 911/2757/19 набрало законної сили відповідно до постанови Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2020, а рішення Господарського суду Київської області від 24.04.2023 у справі № 911/2513/22 набрало законної сили відповідно до ухвали Північного апеляційного господарського суду від 02.08.2023 про повернення апеляційної скарги.

Статтею 75 ГПК України передбачено підстави звільнення від доказування. Зокрема, господарським процесуальним законодавством визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Преюдиціальність це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Наведеної позиції також дотримується Вищий господарський суд України у постановах від 30.01.2013 по справі № 5020-660/2012 та від 06.03.2014 по справі № 910/11595/13.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17 міститься висновок, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Отже, рішення Господарського суду Київської області від 15.06.2020 у справі № 911/2757/19 та рішення Господарського суду Київської області від 24.04.2023 у справі № 911/2513/22, які набрали законної сили, мають преюдиціальне значення, а встановлені ними факти повторного доведення не потребують.

Позивач вважає, що відповідно до ст. 75 ГПК України судові рішення в справі № 911/2513/22 та в справі № 911/2757/19 мають преюдиційне значення для розгляду заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості, що виникла за наступний період, починаючи із 01.11.2022 по 30.06.2025 (32 календарних місяці) та не сплачена у встановлений ч. 2 ст. 8 Закону № 1730-VIII строк.

На думку позивача, зазначеними вище документами та встановленими рішеннями у справах № 911/2757/19, № 911/2513/22 обставинами підтверджуються загальний обсяг відбору відповідачем 846, 527 тис. куб. м природного газу у січні-березні 2017 року, відсутність у відповідача поданих номінацій та підписаних постачальником актів приймання-передачі газу на вказаний обсяг, а також ціна, вартість природного газу та розмір щомісячного платежу, що підлягають компенсації в порядку ч. 2 ст. 8 Закону № 1730-VIII.

Враховуючи наведене, позивач посилається на те, що 846, 527 тис. куб. м природного газу відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 8 Закону № 1730-VIII є обсягами відповідача, що складаються із обсягів фактично спожитого ним природного газу на підставі алокацій/звітів операторів газорозподільних систем за період споживання у січні-березні 2017 року, вартість яких підлягає компенсації (оплаті) позивачу в строки, встановлені приписами ч. 2 ст. 8 Закону № 1730-VIII.

Як зазначив позивач, внаслідок здійснення відповідачем у січні-березні 2017 року відбору природного газу з газотранспортної системи в обсязі 846, 527 тис. куб. м без поданих постачальником газу номінацій, на які у відповідача відсутні підписані акти приймання-передачі природного газу з постачальником щодо таких обсягів, та на підставі ч. 2 ст. 8 Закону № 1730-VIII у відповідача виникли зобов`язання перед позивачем протягом 72 місяців, починаючи з 1 жовтня 2021 року, щомісяця рівними частинами в сумі 69 725, 61 грн компенсувати (сплатити) позивачу вартість відібраних обсягів природного газу в загальному розмірі 5 020 243,72 грн.

Проте, за ствердженням позивача, відповідач не вживає визначених ч. 2 ст. 8 Закону № 1730-VIII заходів із врегулювання зазначеної заборгованості, не здійснює оплату рівними частинами вартості відібраних ним обсягів природного газу без номінацій у період січень-березень 2017 року та безпідставно не виконує покладені на нього законодавством зобов`язання.

Позивач звернув увагу, що рішенням Господарського суду Київської області від 24.04.2023 у справі № 911/2513/22 з відповідача було стягнуто на користь позивача частину вартості відібраних ним обсягів природного газу в сумі 906 432, 89 грн заборгованості за 13 із 72 визначених Законом № 1730-VIII щомісячних платежів, що виникла за період з 01.10.2021 по 30.10.2022, а також за порушення строків виконання грошового зобов`язання зі сплати заборгованості за жовтень 2021 жовтень 2022 року, вказаним рішенням суду було стягнуто 3 % річних за період прострочення починаючи із 02.11.2021 по 01.11.2022 та інфляційні втрати, нараховані за період допущеного відповідачем прострочення оплати заборгованості, що виникла за жовтень 2021 - вересень 2022 року.

Згідно з поясненнями позивача, відповідач виконував вказане рішення в примусовому порядку, у зв`язку із чим заборгованість в сумі 906 432, 89 грн, присуджена до стягнення рішенням від 24.04.2023 у справі № 911/2513/22, була остаточно погашена 13.02.2025.

З матеріалів справи вбачається, що в рамках виконавчого провадження № 73282159 з примусового виконання виконавчого документу у справі № 911/2513/22 з відповідача було стягнуто на користь позивача грошові кошти в загальній сумі 906 432, 89 грн, що підтверджується матеріалами справи.

Станом на дату розгляду даної справи, відповідно до відомостей з Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавчого провадження № 73282159 з примусового виконання виконавчого документу у справі № 911/2513/22 завершено.

Разом з цим позивач зазначив, що відповідач продовжує порушувати свої обов`язки, покладені на нього приписами ст. 8 Закону № 1730-VIII, у зв`язку із чим у нього виникла нова заборгованість зі сплати (компенсації) вартості відібраних ним обсягів природного газу за 32 рівних місячних платежі за період починаючи з 01.11.2022 по 30.06.2025 (32/72 рівних щомісячних платежі), розмір якої станом на 23.07.2025 становить 2 231 219, 52 грн.

У зв`язку із порушенням строків оплати 2 231 219, 52 грн, які складаються з 32/72 рівних щомісячних платежі від вартості відібраних ним без номінацій обсягів природного газу за період виникнення обов`язку відповідача здійснити оплату з 01.11.2022 по 30.06.2025, позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховано відповідачу 3 % річних в сумі 90 447, 52 грн за період від дати виникнення прострочення за відповідним платежем до 23.07.2025 та 341 923, 88 грн інфляційних втрат за період від дати виникнення прострочення за відповідним платежем до червня 2025 року.

Крім того, позивач вважає, що оскільки відповідач допустив прострочення грошового зобов`язання після періоду, який враховано в рішенні у справі № 911/2513/22, та фактичне погашення заборгованості в сумі 906 432, 89 грн в примусовому порядку лише 13.02.2025, на вказану заборгованість підлягає додатковому нарахуванню 3 % річних та інфляційні втрати по дату фактичної оплати вказаної суми на підставі ст. 625 ЦК України, у зв`язку із чим позивач додатково нарахував відповідачу на заборгованість в сумі 906 432, 89 грн за період жовтень 2021 жовтень 2022 року: 3 % річних в сумі 56 994, 71 грн за наступний період прострочення, що не врахований в рішенні у справі № 911/2513/22, а саме починаючи із 02.11.2022 по 13.02.2025, а також 182 491, 83 грн інфляційних втрат, що виникли по дату фактичного сплату вказаного боргу.

Враховуючи зазначене вище, позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення з відповідача заборгованості за період з 01.11.2022 по 30.06.2025 з оплати (компенсації) вартості відібраних без номінацій у січні-березні 2017 року обсягів природного газу в сумі 2 231 219, 52 грн (32/72 визначених Законом № 1730-VIII щомісячних платежі), 90 447, 52 грн 3 % річних та 341 923, 88 грн інфляційних втрат за прострочення оплати вказаних платежів, а також 56 994, 71 грн 3 % та 182 491, 83 грн інфляційних втрат за наступний період прострочення, що не врахований в рішенні у справі № 911/2513/22.

За приписами ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до приписів статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом статей 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відносини, які виникли між сторонами врегульовані приписами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України «Про ринок природного газу», Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2493 від 30.09.2015 (надалі Кодекс ГТС).

Згідно з ст. 5 розділу 1 глави І Кодексу ГТС, номінацією визнається попереднє повідомлення, надане замовником послуг транспортування оператору газотранспортної системи, стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом доби до газотранспортної системи в точках входу та відібрані з газотранспортної системи в точках виходу. Несанкціонований відбір природного газу - відбір природного газу за відсутності по суб`єкту ринку природного газу підтвердженої номінації (підтвердженого обсягу природного газу) на відповідний розрахунковий період.

Відповідно до статті 1 розділу 3 глави І Кодексу ГТС, оператор газотранспортної системи на підставі договору транспортування природного газу та згідно з умовами, визначеними в цьому Кодексі, надає суб`єктам ринку природного газу послуги транспортування природного газу газотранспортною системою в межах договірних потужностей та підтверджених номінацій.

Отже, подання та підтвердження номінацій є необхідною передумовою для споживання природного газу. Це зумовлено тим, що газотранспортна система є технологічним комплексом, до якого входить окремий магістральний газопровід з усіма об`єктами і спорудами, пов`язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька таких газопроводів, якими здійснюється транспортування природного газу від точки (точок) входу до точки (точок) виходу (частина 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу»). А функції з транспортування, розподілу та постачання природного газу розділені між різними суб`єктами ринку. Зазначене зумовлює необхідність координації та співпраці таких суб`єктів.

Відповідно до Ліцензії НКРЕКП Серії АЕ № 194511 від 28.02.2013 АТ «Укртрансгаз» до 31.12.2019, тобто до часу створення та початку функціонування окремого суб`єкта на ринку природного газу України оператора ГТС, виконував функції оператора ГТС, який здійснював діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).

Частиною 1 статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства.

Такі спеціальні обов`язки визначені Кабінетом Міністрів України, зокрема у постанові № 758 від 01.10.2015 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)» (із подальшими змінами та доповненнями), яка відповідно до п. 5 останньої набирає чинності з 1 жовтня 2015 та діє до 1 квітня 2017 року (далі Постанова № 758).

Відповідно до вказаної постанови, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» було зобов`язане постачати природний газ виробникам теплової енергії, які здійснюють виробництво теплової енергії для всіх категорій споживачів. До таких виробників належав і відповідач. Незважаючи на це, постачання природного газу повинно було відбуватися з урахуванням вимог, які визначалися чинними нормативно-правовими актами: Законом України «Про ринок природного газу» та Кодексом ГТС.

Як встановлено рішенням Господарського суду Київської області від 15.06.2020 у справі № 911/2757/19 спірний обсяг природного газу (846, 527 тис. куб м, спожитий відповідачем протягом січня-березня 2017 року) не є безпідставно отриманим майном, відтак у відносинах щодо його споживання та оплати не може бути застосовано ст. 1212, 1213 ЦК України.

Рішенням Господарського суду Київської області від 22.01.2020 у справі № 911/1159/18, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.06.2020 та постановою Верховного Суду від 08.06.2021, встановлено, що обсяги природного газу, спожиті без виданих номінацій протягом опалювального сезону 2016-2017 років, у тому числі третьою особою КЖЕП Глевахівської селищної ради, не можуть бути включені до обсягів негативних місячних небалансів (перевищення обсягів відібраного природного газу з газотранспортної системи над обсягами переданого природного газу згідно пункту 3 глави ХІV Кодексу ГРС), оскільки формальна відсутність виданих НАК «Нафтогаз України» номінацій при діючих договорах постачання та наявністю спеціальних обов`язків, передбачених Постановою 758 та Розпорядженням 742-р, не свідчить про відсутність постачальника та самовільний відбір природного газу, у зв`язку з чим вказаними судовими рішеннями відмовлено АТ «Укртрансгаз» у стягненні з АТ «Київоблгаз» вартості небалансу у спірному періоді.

З метою запровадження комплексу організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, в Україні ухвалено Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» № 1730-VIII від 03.11.2016 (далі Закон № 1730-VIII), а згодом Закон України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» від 14.07.2021 № 1639-IX (далі Закон № 1639-IX).

Оскільки на практиці виникали ситуації, коли ПАТ «НАК «Нафтогаз України» не подавав номінацій оператору ГТС, а виробники теплової енергії продовжували споживати природний газ, АТ «Укртрансгаз» довелося балансувати газотранспортну систему за рахунок власного природного газу. Враховуючи ці обставини, законодавець визначив умови та суб`єкта ринку природного газу, якому споживач повинен сплатити вартість спожитого природного газу за відсутності підтверджених номінацій. Адже не може залишитися без урегулювання ситуація, коли особа спожила природний газ, проте нікому не оплатила його вартості.

Законом № 1639-IX було внесено зміни до Закону № 1730-VIII, розширивши сферу його дії, у тому числі шляхом викладення статті 2 в новій редакції, відповідно до якої дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та послуги з його розподілу і транспортування, за теплову енергію, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону № 1730-VIII, підприємства, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води), які протягом періоду з 1 грудня 2015 року по 31 грудня 2019 року здійснювали відбір природного газу з газотранспортної системи без поданих постачальником газу номінацій та у яких відсутні підписані акти приймання-передачі природного газу з постачальником щодо таких обсягів, зобов`язані, незалежно від включення до реєстру, укладення договору реструктуризації та підписання акта звіряння взаєморозрахунків, протягом 72 місяців, починаючи з 1 жовтня 2021 року, щомісяця рівними частинами компенсувати (оплатити) особі, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, вартість відібраних без номінацій обсягів природного газу за цінами реалізації природного газу категоріям споживачів, визначеними положеннями про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженими постановами Кабінету Міністрів України на виконання статті 11 Закону України «Про ринок природного газу», чинними протягом періоду таких відборів для відповідних категорій споживачів.

Тобто зі змісту вказаної норми закону вбачається, що підприємства, які виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, мають обов`язок оплатити особі, яка виконувала функції оператора ГТС до 31.12.2019, вартість відібраних без номінацій обсягів природного газу за наявності таких умов:

- учасники процедури: платник підприємства ПЕК; отримувач Оператор газотранспортної системи, який здійснював вказані функції до 31 грудня 2019 року;

- відбір природного газу відбувся упродовж 01.12.2015-31.12.2019;

- відбір природного газу відбувся без поданих постачальником газу номінацій та за умови відсутності підписаних актів приймання-передачі природного газу з постачальниками щодо таких обсягів.

При цьому такий обов`язок сплати виник безпосередньо із закону і не поставлений у залежність від наявності чи відсутності постачальника природного газу на період споживання та договору із ним, а також від факту повідомлення чи не повідомлення споживача про ненадання номінацій постачальником.

Частиною 3 ст. 8 Закону № 1730-VIII встановлено, що обсяги природного газу, зазначені у частині другій цієї статті, визначаються як різниця між обсягами фактично спожитого природного газу на підставі алокацій/звітів операторів газорозподільних систем та обсягами поставленого/придбаного природного газу на підставі договорів купівлі-продажу/постачання природного газу та актів приймання-природного газу за відповідний період.

З долучених до матеріалів справи реєстрів обсягів газу, що були використані споживачами по договорах з Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» із мереж ПАТ «Київоблгаз» в січні 2017 року та в лютому 2017 року вбачається, що загальний обсяг використаного Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством Глевахівської селищної ради у січні 2017 року складає 329,345 тис. куб. м, а у лютому 2017 року складає 277,943 тис. куб. м. У графі реєстрів «Обсяг згідно підтвердженої номінації» також вказано « 0».

Згідно з наявним в матеріалах справи звітом ПАТ «Київоблгаз» про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, відібраного з точки виходу АТ «Київоблгаз», між замовниками послуг транспортування в розрізі їх контрагентів (споживачів) за березень 2017, фактичний обсяг відбору природного гагу Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством Глевахівської селищної ради у березні 2017 року складає 239,239 тис. куб. м. При цьому в графі «Підтверджений обсяг за місяць (номінація)» вказано « 0».

Крім того, в матеріалах справи наявні підписані між АТ «Укртансгаз» та КЖЕП Глевахівської селищної ради акти наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами за січень-березень 2017 року: акт № 01-17-/BOY/2016/7.0545 від 31.01.2017 за січень 2017 року, за змістом якого відповідач отримав послуги з транспортування природного газу обсягом 329,345 тис. куб. м; акт № 02-17-/BOY/2016/7.0545 від 28.02.2017 за лютий 2017 року, за змістом якого відповідач отримав послуги з транспортування природного газу обсягом 277,943 тис. куб. м); акт № 02-17-/BOY/2016/7.0545 від 31.03.2017 за березень 2017 року, за змістом якого відповідач отримав послуги з транспортування природного газу обсягом 239,239 тис. куб. м.

Крім того, як було встановлено судом вище, що Господарський суд Київської області у рішенні від 15.06.2020 у справі № 911/2757/19 встановив, що 01.01.2016 КЖЕП Глевахівської селищної ради підписано заяву-приєднання № 09420Х0ІК7СТ016 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим). 31.01.2017 між ПАТ «Київоблгаз» (оператор ГРМ) та КЖЕП Глевахівської селищної ради (споживач) було складено та підписано акт № 700700031 наданих послуг з розподілу природного газу, з якого вбачається, що з 01 по 31 січня 2017 року споживачем прийнято, а оператором ГРМ розподілено споживачу природний газ згідно з договором розподілу природного газу від 01.01.2016 № 09420Х0ІК7СТ016, в обсязі 329,345 куб. м. 28.02.2017 між ПАТ «Київоблгаз» (оператор ГРМ) та КЖЕП Глевахівської селищної ради (споживач) було складено та підписано акт № 700700031 наданих послуг з розподілу природного газу, з якого вбачається, що з 01 по 28 лютого 2017 року споживачем прийнято, а оператором ГРМ розподілено споживачу природний газ згідно з договором розподілу природного газу від 01.01.2016 № 09420Х0ІК7СТ016, в обсязі 277,943 куб. м. 31.03.2017 між ПАТ «Київоблгаз» (оператор ГРМ) та КЖЕП Глевахівської селищної ради (споживач) було складено та підписано акт № 700700031 наданих послуг з розподілу природного газу, з якого вбачається, що з 01 по 31 березня 2017 року споживачем прийнято, а оператором ГРМ розподілено споживачу природний газ згідно з договором розподілу природного газу від 01.01.2016 № 09420Х0ІК7СТ016, в обсязі 239,239 куб. м.».

Господарський суд Київської області в рішенні від 15.06.2020 у справі № 911/2757/19 встановив, що спірний обсяг природного газу (846,527 тис. куб. м, які відповідач спожив у січні-березні 2017 року) не є безпідставно отриманим майном, відтак у відносинах щодо його споживання та оплати не може бути застосовано ст. 1212, 1213 ЦК України.

Крім того, Господарський суд Київської області в рішенні від 24.04.2023 у справі № 911/2513/22 встановив обставину укладення між КЖЕП Глевахівської селищної ради (споживач) та АТ «НАК «Нафтогаз України» (постачальник) договорів на постачання природного газ: № 1631/1617-ТЕ-17 від 28.09.2016, № 1793/1617-БО-17 від 27.10.2016 та № 1907/1617-КП-17 від 24.11.2016, а також встановив, що відповідачем складено та направлено для підписання постачальнику акти приймання-передачі природного газу за січень 2017 року із супровідним листом № 40 від 31.01.2017 загалом на обсяг 329,345 тис. куб. м: - на 16,898 тис. куб. м, вартістю 100 211, 90 грн з ПДВ за договором № 1793/1617-БО-17; - на 3,524 тис. куб. м вартістю 29 512, 80 грн з ПДВ за договором № 1907/1617-КП-17; - на 308,923 тис. куб. м вартістю 1 832 036, 96 грн з ПДВ за договором № 1631/1617-ТЕ-17. Між ПАТ «Укртрансгаз» та КЖЕП Глевахівської селищної ради підписано акт наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 31.01.2017 на обсяг 329,345 тис. куб. м. Між Васильківською ФЕГГ ПАТ «Київоблгаз» та КЖЕП Глевахівської селищної ради підписано акт наданих послуг з розподілу природного газу за січень 2017 року на обсяг 329, 345 тис. куб. м. Відповідачем складено та направлено для підписання постачальнику акти приймання-передачі природного газу за лютий 2017 року із супровідним листом № 76 від 28.02.2017 загалом на обсяг 277, 943 тис. куб. м: - на 19,350 тис. куб. м вартістю 114 753, 24 грн з ПДВ за договором № 1793/1617-БО-17; - на 2,607 тис. куб .м вартістю 26 438, 11 грн з ПДВ за договором № 1907/1617-КП-17; - на 255,986 тис. куб. м вартістю 1 518 099, 37 грн з ПДВ за договором № 1631/1617-ТЕ-17. Між ПАТ «Укртрансгаз» та КЖЕП Глевахівської селищної ради підписано акт наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 28.02.2017 на обсяг 277,943 тис. куб. м. Між Васильківською ФЕГГ ПАТ «Київоблгаз» та КЖЕП Глевахівської селищної ради підписано акт наданих послуг з розподілу природного газу за лютий 2017 року на обсяг 277,943 тис. куб. м. Відповідачем складено та направлено для підписання постачальнику акти приймання-передачі природного газу за березень 2017 року із супровідним листом № 122 від 31.03.2017 загалом на обсяг 239,239 тис. куб. м: - на 13,507 тис. куб. м вартістю 80 101, 91 грн з ПДВ за договором № 1793/1617-БО-17; - на 1,386 тис. куб. м вартістю 14 055, 71 грн з ПДВ за договором № 1907/1617-КП-17; - на 224,346 тис. куб. м вартістю 1 330 461, 52 грн з ПДВ за договором № 1631/1617-ТЕ-17. Між ПАТ «Укртрансгаз» та КЖЕП Глевахівської селищної ради підписано акт наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 31.03.2017 на обсяг 239,239 тис. куб. м. Між Васильківською ФЕГГ ПАТ «Київоблгаз» та КЖЕП Глевахівської селищної ради підписано акт наданих послуг з розподілу природного газу за березень 2017 року на обсяг 239,239 тис. куб. м.

З огляду на викладене, Господарський суд Київської області в рішенні від 24.04.2023 у справі № 911/2513/22 встановив, що споживання відповідачем обсягів природного газу для виробництва теплової енергії та надання послуг з опалення та постачання гарячої води у січні-березні 2017 р. в обсязі 846, 527 тис. куб. м підтверджено матеріалами справи, а також встановив, що наведені вище акти приймання-передачі природного газу за січень-березень 2017 року відповідно до договорів постачання природного газу № 1631/1617-ТЕ-17 від 28.09.2016, № 1793/1617-БО-17 від 27.10.2016, № 1907/1617-КП-17 від 24.11.2016 постачальник НАК «Нафтогаз України» не підписав.

Також, Господарський суд Київської області в рішенні від 24.04.2023 у справі № 911/2513/22 встановив, що обсяг фактично спожитого КЖЕП Глевахівської СР природного газу за січень-березень 2017 року згідно залучених до матеріалів справи реєстрів оператора газорозподільної системи АТ «Київоблгаз» обсягів газу, що були використані споживачами по договорах із НАК «Нафтогаз України» із мереж ПАТ «Київоблгаз» становить: у січні 2017 року 329,345 тис. куб. м, у лютому 2017 року 277,943 тис. куб. м, при цьому у графі «Обсяг згідно підтвердженої номінації» зазначено « 0»; акти приймання-передачі природного газу за січень-березень 2017 року між АТ «НАК «Нафтогаз України» та КЖЕП Глевахівської СР підписані не були; для КЖЕП Глевахівської СР на січень-березень 2017 року номінації подано не було.

Позивачем долучено до матеріалів даної справи копії актів приймання передачі природного газу за період січень, лютий, березень 2017 року, загальна сума яких складає 5 045 671, 52 грн, а загальний обсяг природного газу 846, 527 тис. куб. м, які підписані КЖЕП Глевахівської селищної ради, проте з боку НАК «Нафтогаз України» вказані акти не підписані.

У той же час, заперечень з боку відповідача щодо відбору ним природного газу протягом січня-березня обсягом 846, 527 тис. куб. м матеріали справи не містять.

З урахуванням усього зазначеного вище, суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що КЖЕП Глевахівської селищної ради у січні-березні 2017 здійснило відбір природного газу обсягом 846, 527 тис. куб. м з газотранспортної системи без поданих постачальником, підтверджених оператором ГТС номінацій та за відсутності підписаних актів приймання-передачі природного газу з постачальником щодо такого обсягу у січні-березні 2017 року, що порушує приписи ст. 1 розділу 3 гл. І Кодексу ГТС.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону № 1730-VIIІ, підприємства, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води), які протягом періоду з 1 грудня 2015 року по 31 грудня 2019 року здійснювали відбір природного газу з газотранспортної системи без поданих постачальником газу номінацій та у яких відсутні підписані акти приймання-передачі природного газу з постачальником щодо таких обсягів, зобов`язані, незалежно від включення до реєстру, укладення договору реструктуризації та підписання акта звіряння взаєморозрахунків, протягом 72 місяців, починаючи з 1 жовтня 2021 року, щомісяця рівними частинами компенсувати (оплатити) особі, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, вартість відібраних без номінацій обсягів природного газу за цінами реалізації природного газу категоріям споживачів, визначеними положеннями про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженими постановами Кабінету Міністрів України на виконання статті 11 Закону України «Про ринок природного газу», чинними протягом періоду таких відборів для відповідних категорій споживачів.

Суд враховує, що відбір природного газу Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством Глевахівської селищної ради обсягом 846, 527 тис. куб. м відбувся упродовж періоду, визначеного ч. 2 ст. 8 Закону № 1730-VIIІ, а саме у січні-березні 2017 року.

Враховуючи зазначене вище, у відповідача виникли зобов`язання, передбачені ч. 2 ст. 8 Закону № 1730-VIIІ, щодо компенсації особі, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року (тобто АТ «Укртрансгаз»), протягом 72 місяців, починаючи з 1 жовтня 2021 року, щомісяця рівними частинами вартість відібраних у січні-березні 2017 року без номінацій обсягів природного газу за цінами реалізації природного газу категоріям споживачів, визначеними положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затверджених постановами Кабінету Міністрів України на виконання ст. 11 Закону України «Про ринок природного газу», чинними протягом періоду таких відборів для відповідних категорій споживачів.

При цьому Закон № 1730-VIIІ вказаний обов`язок не ставить у залежність від того, з чиєї вини номінації не були видані та акти не були підписані.

У той же час, доказів оплати спожитого в січні-березні 2017 року природного газу в обсязі 846, 527 тис. куб. м будь-якому з учасників ринку природного газу, зокрема на рахунок постачальника природного газу АТ «НАК «Нафтогаз України» за отриманий природний газ, відповідач до суду не надав.

Враховуючи, що спожитий КЖЕП Глевахівської селищної ради газ в обсязі 846, 527 тис. куб. м не був оплачений жодному з учасників ринку природного газу, правова підстава, з якою позивач звернувся до суду, є правомірною та доведеною, у зв`язку з чим в силу вимог Закону України № 1730-VIII (зі змінами, внесеними Законом України № 1639-IX) у відповідача виникло зобов`язання компенсувати (оплатити) позивачу вартість відібраних в січні-березні 2017 року без номінацій обсягів природного газу на умовах частини 2 ст. 8 Закону № 1730-VIII.

Погашення заборгованості за спожитий природний газ відповідає вимогам законодавства та не є додатковим фінансовим тягарем для КЖЕП Глевахівської селищної ради. Протилежного суду відповідачем не доведено.

Згідно з ч. 3 ст. 8 Закону № 1730-VIII (зі змінами та доповненнями), обсяги природного газу, зазначені в частині другій цієї статті, визначаються як різниця між обсягами фактично спожитого природного газу на підставі алокацій/звітів операторів газорозподільних систем та обсягами поставленого/придбаного природного газу на підставі договорів купівлі-продажу/постачання природного газу та актів приймання-передачі природного газу за відповідний період споживання.

Відповідно до п. 16 Положення № 758, НАК «Нафтогаз України» у період з 1 травня 2016 по 31 березня 2017 (включно) постачає природний газ виробникам теплової енергії за регульованою ціною (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) з метою надання послуг з опалення та постачання гарячої води установам, що фінансуються за рахунок державного і місцевих бюджетів, та населенню в розмірі 4 942,00 гривні за 1000 куб. метрів.

За розрахунком позивача вартість відібраних відповідачем без номінацій обсягів природного газу у січні-березні 2017 року в обсязі 846, 527 тис. куб. м за цінами реалізації природного газу по категоріям споживачів загалом складає 5 020 243, 72 грн з ПДВ, виходячи із регульованої ціни для виробників теплової енергії в розмірі 4 942, 00 гривні за 1000 куб. метрів.

Крім того, Господарський суд Київської області у рішенні від 24.04.2023 у справі № 911/2513/22, яка є преюдиційною для розгляду даної справи, встановив, що ціна компенсації (оплати) 4 942, 00 грн за тис. куб. м (без ПДВ та без тарифу на транспортування) позивачем визначена на підставі інформації АТ «НАК «Нафтогаз України» № 23/4-1305-21 від 22.11.2021. Відтак, вартість спожитого у січні-березні 2017 року без номінацій та підписаних актів приймання-передачі газу за розрахунком позивача становить 846, 527 х 4942,00 х 20% ПДВ = 5 020 243, 72 грн. Розмір щомісячної оплати (починаючи з 01.10.2021) вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу складає 69 725, 61 грн.

Отже, розмір щомісячної оплати починаючи з 01.10.2021 вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу складає 69 725, 61 грн.

Відтак, беручи до уваги наведені вище норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, обставини даної справи та обставини, встановлені судовими рішенням у справі № 911/2513/22, відповідач зобов`язаний протягом 72 місяців, починаючи з 01.10.2021, компенсувати позивачу вартість відібраного у січні-березні 2017 року без номінацій обсягу природного газу щомісячно по 69 725, 61 грн.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГК України, який був чинний на дату виникнення спірних правовідносин, господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Рішенням Господарського суду Київської області від 24.04.2023 у справі № 911/2513/22 встановлено, що станом на 01.11.2022 строк оплати за період з 01.10.2021 по 01.11.2022 вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу є таким, що настав, а тому прострочена заборгованість відповідача перед позивачем становить 906 432, 89 грн.

Вказаним рішенням було стягнуто з відповідача на користь позивача частину вартості відібраних ним обсягів природного газу в сумі 906 432, 89 грн заборгованості за 13 із 72 визначених Законом № 1730-VIII щомісячних платежів, що виникла за період з 01.10.2021 по 30.10.2022. Відповідач виконував вказане рішення в примусовому порядку, у зв`язку із чим заборгованість в сумі 906 432, 89 грн була остаточно погашена 13.02.2025. З матеріалів справи вбачається, що в рамках виконавчого провадження № 73282159 з примусового виконання виконавчого документу у справі № 911/2513/22 з відповідача стягнуто на користь позивача грошові кошти в загальній сумі 906 432, 89 грн. Станом на дату розгляду даної справи, відповідно до відомостей з Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавчого провадження № 73282159 з примусового виконання виконавчого документу у справі № 911/2513/22 завершено.

Разом з цим, відповідач продовжує порушувати свої обов`язки, покладені на нього приписами ст. 8 Закону № 1730-VIII, у зв`язку із чим у нього виникла нова заборгованість зі сплати (компенсації) вартості відібраних ним обсягів природного газу за 32 рівних місячних платежі за період починаючи з 01.11.2022 по 30.06.2025 (32/72 рівних щомісячних платежі), розмір якої станом на 23.07.2025 становить 2 231 219, 52 грн.

Станом на липень 2025 року, строк оплати за період з 01.11.2022 по 30.06.2025 (тобто 32 платежі за листопад 2022 червень 2025 із 72 рівних щомісячних платежі) вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу є таким, що настав.

За розрахунком позивача відповідач зобов`язаний був сплатити за період з 01.11.2022 по 30.06.2025 (32/72 рівних щомісячних платежі) вартість відібраних без номінацій обсягів природного газу в загальній сумі 2 231 219, 52 грн (32*69 725, 61 грн).

Перевіривши розрахунок компенсації за вказаний позивачем період з 01.11.2022 до 30.06.2025 включно, суд встановив, що останній є обґрунтованим та арифметично вірним, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволеною повністю.

При цьому суд наголошує на тому, що в матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем вартості спожитого у січні-березні 2017 року природного газу обсягом 846, 527 тис. куб. м жодному з учасників ринку природного газу (постачальнику природного газу або особі, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно). Протилежного матеріалі справи не містять.

Станом на дату розгляду даної справи в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази компенсації відповідачем позивачу частини вартості відібраних у січні-березні 2017 року без номінацій обсягів природного газу за період з 01.11.2022 до 30.06.2025 в загальній сумі 2 231 219, 52 грн відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону № 1730-VIII. Протилежного матеріали справи не містять.

Доводи відповідача про те, що вимоги Закону № 1730-VIIІ у чинній редакції не можуть застосовуватися до спірних правовідносин, що виникли до їх прийняття, та про невідповідність вказаних норм статті 58 Конституції України щодо відсутності зворотної дії нормативних актів у часі суд відхиляє як безпідставні з огляду на таке.

Так, закріплений у статті 58 Конституції України принцип незворотності дії закону та інших нормативно-правових актів у часі «lex ad praeterian non valet» полягає в тому, що дія їх не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання ними чинності, за винятком випадку коли закон або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював і Конституційний Суд України. Зокрема, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України № 1-зп від 13.05.1997, № 1-рп/99 від 09.02.1999, № 3-рп/2001 від 05.04.2001, № 6-рп/2012 від 13.03.2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Статтею 5 ЦК України визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Системний аналіз викладеного дає змогу виокремити два випадки зворотної дії норм цивільного/господарського законодавства: 1) коли акт законодавства пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність; 2) якщо законодавець встановлює спеціальні випадки зворотної дії актів законодавства (висновок судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16).

Суд враховує, що за вимогами частини першої статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

У контексті спірних правовідносин суд зазначає, що внесення змін до законодавства шляхом його доповнення щодо особливостей врегулювання відносин підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води) на ринку природного газу, свідчить про те, що,

- по-перше, такі зміни поширюються на правовідносини, які виникли з 01.12.2015 по 31.12.2019, тобто підлягають обов`язковому застосуванню виключно до правовідносин, які виникли до набрання ними законної сили;

-по-друге, що до їх запровадження, ці відносини не були врегульовані таким чином.

Суд також враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 1 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між позивачем та відповідачем виникли саме в період з 01.12.2015 по 31.12.2019 періоду відбору природного газу з газотранспортної системи, а саме у січні-березні 2017 року.

Отже, виходячи із загально-дозвільного принципу, який закріплений у ч. 1 ст. 19 Конституції України, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч. 2 ст. 8 Закону № 1730-VIII у редакції Закону № 1639-ІХ та про наявність підстав для задоволення позову, що відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.01.2024 у справі №914/1940/22, ухваленої за результатами розгляду справи у подібних правовідносинах зі спору щодо стягнення вартості відібраного з газотранспортної системи природного газу без поданих постачальником номінацій та 3 % річних і інфляційних втрат, нарахованих у зв`язку з простроченням відповідачем своїх грошових зобов`язань щодо застосування ч. 2 ст. 8 Закону № 1730-VIII у редакції Закону № 1639-ІХ.

Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги зазначених вище правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував та належних доказів на заперечення відомостей, повідомлених позивачем, не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині компенсації вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу за період з 01.11.2022 до 30.06.2025 нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю в сумі 2 231 219, 52 грн.

Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не установлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Стаття 625 ЦК України застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язання.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: - час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; - час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

У зв`язку із порушенням відповідачем строків відшкодування вартості відібраних ним без номінацій обсягів природного газу за період з 01.11.2022 по 30.06.2025 (32/72 рівних щомісячних платежі) в розмірі 2 231 219, 52 грн, позивач на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахував та просить стягнути з відповідача 90 447, 52 грн 3 % річних за період від дати виникнення прострочення за відповідним щомісячним платежем до 23.07.2025 та 341 923, 88 грн інфляційних втрат за період від дати виникнення прострочення за відповідним щомісячним платежем до червня 2025 року.

За приписами ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому, визначаючи кінцевий строк оплати, необхідно враховувати приписи ч. 5 ст. 254 ЦК України, за змістом яких якщо останній день строку припадає на вихідний день, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Дослідивши вказаний розрахунок позивача сум 3 % річних та інфляційних втрат, суд зазначає, що позивачем вірно визначено початок періоду прострочення оплати за кожним щомісячним платежем з урахуванням приписів ст. 253, 254 ЦК України.

Здійснивши перевірку 3 % річних та інфляційних втрат, розрахованих за прострочення відповідачем строків оплати відібраних ним без номінацій обсягів природного газу за період з 01.11.2022 по 30.06.2025 (32 з 72 рівних щомісячних платежі), в межах періоду розрахунку позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю в сумі 90 447, 52 грн 3 % річних та в сумі 341 923, 88 грн інфляційних втрат.

Крім того, позивач вважає, що оскільки відповідачем допущено прострочення грошового зобов`язання зі сплати (компенсації) вартості газу за період з 01.10.2021 по 30.10.2022 в сумі 906 432, 89 грн за 13 із 72 визначених Законом № 1730-VIII щомісячних платежів, присуджених до стягнення рішенням Господарського суду Київської області від 24.04.2023 у справі № 911/2513/22, після періоду, який враховано в рішенні у справі № 911/2513/22, та фактичне погашення заборгованості в сумі 906 432, 89 грн в примусовому порядку лише 13.02.2025, на вказану заборгованість підлягає додатковому нарахуванню 3% річних та інфляційні втрати по дату фактичної оплати вказаної суми на підставі ст. 625 ЦК України.

Враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у постанові 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 щодо застосування механізму розрахунку інфляційних збитків у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу, Об`єднаної палати Касаційного Господарського суду в постанові від 26.06.2020 у справі № 905/21/19, позивач додатково нарахував відповідачу на заборгованість в сумі 906 432, 89 грн за період жовтень 2021 жовтень 2022 року: 3 % річних в сумі 56 994, 71 грн за наступний період прострочення, не врахований в рішенні у справі № 911/2513/22, а саме починаючи із 02.11.2022 по 13.02.2025, а також 182 491, 83 грн інфляційних втрат, що виникли по дату фактичної сплати вказаного боргу.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому, саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного суду від 11.03.2020 у справі № 910/5587/19).

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 року у справі № 910/4590/19, зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю, у зв`язку із чим судом відхиляються доводи відповідача про те, що відповідач не порушив права позивача, оскільки позивач не надсилав відповідної вимоги.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і процентів річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

З системного аналізу положень ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України слідує, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої ст. 625 ЦК Україні (вказана правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 12.04.2017 у справі № 913/869/14, від 26.04.2017 у справі № 918/329/16).

Таким чином, право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних, є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

З огляду на наведене вище, з ухваленням рішення Господарського суду Київської області від 24.04.2023 у справі № 911/2513/22 про стягнення з відповідача частини заборгованості зі сплати (компенсації) вартості газу, що виникла за період з 01.10.2021 по 30.10.2022 в сумі 906 432, 89 грн за 13 із 72 визначених Законом № 1730-VIII щомісячних платежів зобов`язання боржника з оплати позивачу вказаних щомісячних платежів не припинилось та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

Суд встановив вище, що рішенням Господарського суду Київської області від 24.04.2023 у справі № 911/2513/22 з відповідача було стягнуто на користь позивача частину заборгованості зі сплати (компенсації) вартості газу, що виникла за період з 01.10.2021 по 30.10.2022 в сумі 906 432, 89 грн за 13 із 72 визначених Законом № 1730-VIII щомісячних платежів.

Також вказаним рішенням суду з відповідача на користь позивача за порушення строків виконання грошового зобов`язання зі сплати заборгованості за жовтень 2021 жовтень 2022 року, було стягнуто 13 691, 05 грн 3 % річних за період прострочення починаючи із 02.11.2021 по 01.11.2022, а також 124 622, 30 грн інфляційних втрат, нарахованих за період допущеного відповідачем прострочення оплати заборгованості, що виникла за жовтень 2021 вересень 2022 року відповідно до розрахунку позивача.

З матеріалів справи вбачається, що в рамках виконавчого провадження № 73282159 з примусового виконання виконавчого документу у справі № 911/2513/22 з відповідача стягнуто на користь позивача грошові кошти в загальній сумі 906 432, 89 грн. Станом на дату розгляду даної справи, відповідно до відомостей з Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавчого провадження № 73282159 з примусового виконання виконавчого документу у справі № 911/2513/22 завершено.

Суд встановив та не заперечується відповідачем, що вказане рішення у справі № 911/2513/22 відповідач виконував в примусовому порядку, у зв`язку із чим заборгованість в сумі 906 432, 89 грн була остаточно погашена 13.02.2025.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання щодо сплати (компенсації) вартості газу за період з 01.10.2021 по 30.10.2022 в сумі 906 432, 89 грн, вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат заявлені позивачем обґрунтовано.

Враховуючи прострочення відповідачем грошового зобов`язання зі сплати основного боргу в сумі 906 432, 89 грн, присудженого до стягнення рішенням Господарського суду Київської області від 24.04.2023 у справі № 911/2513/22, та фактичне його виконання відповідачем 13.02.2025, позивач на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахував та просить стягнути з відповідача 56 994, 71 грн 3 % річних за наступний період прострочення, не врахований в рішенні у справі № 911/2513/22, а саме починаючи з 02.11.2022 по 13.02.2025, а також 182 491, 83 грн інфляційних втрат, що виникли по дату фактичної сплати вказаного боргу, з урахуванням здійснення відповідачем поетапного погашення суми боргу в рамках виконавчого провадження № 73282159.

З урахуванням усього зазначеного вище, оскільки з прийняттям рішення про стягнення боргу, яким по суті фіксується обов`язок сторони сплатити кошти, зобов`язання, що виникли на підставі Закону № 1730-VIII та їх прострочення не припиняються, а рішення Господарського суду Київської області від 24.04.2023 у справі № 911/2513/22 фактично виконане 13.02.2025, а також враховуючи, що позивачем у даній справі нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційні втрати за період, що не був охоплений рішенням від 24.04.2023 у справі № 911/2513/22, суд вважає правомірним нарахування та заявлення позивачем до стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України.

Здійснивши перевірку 3 % річних та інфляційних втрат, розрахованих за прострочення відповідачем строків оплати відібраних ним без номінацій обсягів природного газу за період з 01.10.2021 по 30.10.2022 (13 з 72 рівних щомісячних платежі), з урахуванням здійснення відповідачем поетапного погашення суми боргу в рамках виконавчого провадження № 73282159 та дату фактичного виконання рішення у справі № 911/2513/22, в межах періоду розрахунку позивача, суд дійшов висновку, що позовні в частині стягнення з відповідача 3 % річних підлягають задоволенню повністю в сумі 56 994, 71 грн, а позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягають задоволенню в сумі 182 491, 83 грн.

Таким чином, загальна сума 3 % річних, які підлягають до стягнення з відповідача, складає 147 442, 23 грн 3 % річних (90447,52 грн + 56994,71 грн), а загальна сума інфляційних втрат складає 524 415, 71 грн (341923,88 грн + 182491,83 грн).

Відповідач заявлені до стягнення 3 % річних та інфляційних втрат не спростував, контррозрахунку до суду не подав.

Стосовно клопотання відповідача про застосування позовної давності щодо заявлених АТ «Укртрансгаз» вимог суд зазначає наступне.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Згідно з статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За приписами ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом норм чинного законодавства початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на звернення до суду із позовною заявою, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність господарський суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропуску.

Зазначена правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 07.11.2018 у справі № 575/476/16-ц та міститься у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.01.2018 у справі № 910/7394/17, від 14.08.2018 у справі № 9/057-09/6/13, від 18.07.2018 у справі № 910/24346/16, від 17.07.2018 у справі № 910/10056/17 та від 10.07.2018 у справі № 922/1898/17.

Як зазначив відповідач, позовні вимоги обґрунтовані тим, що КЖЕП Глевахівської селищної ради не здійснило оплату за відібраний протягом серпня-січня 2017 року природний газ, а тому відповідач вважає, що предметом спору є правовідносини, які виникли у січні-березні 2017 року. Отже, на думку відповідача, строк позовної давності щодо сплати коштів за спожитий у січні-березні 2017 року природний газ сплив у січні-березні 2020 року відповідно, а тому позивач звернувся до суду із даним позовом з пропуском встановлено ч. 1 ст. 257 ЦК України строку.

Разом з цим, як було зазначено судом вище, зобов`язання підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води виникло з імперативної норми Закону № 1730, а саме ч. 2 ст. 8 цього закону, в якому вказано, що такі підприємства, які протягом періоду з 1 грудня 2015 року по 31 грудня 2019 року здійснювали відбір природного газу з газотранспортної системи без поданих постачальником газу номінацій та у яких відсутні підписані акти приймання-передачі природного газу з постачальником щодо таких обсягів, зобов`язані, незалежно від включення до реєстру, укладення договору реструктуризації та підписання акту звіряння взаєморозрахунків, протягом 72 місяців, починаючи з 1 жовтня 2021 року, щомісяця рівними частинами компенсувати (оплатити) особі, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно: вартість відібраних без номінацій обсягів природного газу та послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу.

Отже, у таких підприємств та організацій в силу імперативної норми Закону виникли відповідні зобов`язання компенсувати (оплатити) вартість відібраних без номінацій обсягів природного газу лише з 01.10.2021 року, зі строком оплати компенсації за жовтень 2021, а відтак перше щомісячне зобов`язання виникло 01.11.2021.

Позовні вимоги заявлено АТ «Укртрансгаз» на підставі приписів ч. 2 ст. 8 Закону № 1730-VIII, у редакції Закону № 1639-ІХ, з урахуванням яких у позивача виникло право вимагати сплати компенсації за використаний природний газ у спірний період.

Враховуючи, що компенсація здійснюється протягом 72 місяців, починаючи з 1 жовтня 2021 року, щомісяця, то строк компенсації за 32 із 72 спірних щомісячних платежів за період з 01.11.2022 до 30.06.2025 є таким, що настав 01.12.2022, 03.01.2023, 01.02.2023, 01.03.2023, 01.04.2023, 02.05.2023, 01.06.2023, 01.07.2023, 01.08.2023, 01.09.2023, 03.10.2023, 01.11.2023, 01.12.2023, 02.01.2024, 01.02.2024, 01.03.2024, 02.04.2024, 01.05.2024, 01.06.2024, 02.07.2024, 01.08.2024, 03.09.2024, 01.10.2024, 01.11.2024, 03.12.2024, 01.01.2025, 01.02.2025, 01.03.2025, 01.04.2025, 01.05.2025, 03.06.2025 та 01.07.2025 відповідно і саме з цих дат визначається прострочення оплати спірних щомісячних платежів та можливість позивачем реалізувати своє право на відшкодування частини вартості відібраних відповідачем обсягів природного газу за 32 із 72 визначених законом № 1730-VIII щомісячних платежів, що виникла за період з 01.11.2022 до 30.06.2025.

Позивач звернувся до суду із даним позовом через систему «Електронний суд» 28.07.2025.

Дані обставини свідчать про те, що строк позовної давності до суми основного боргу у вигляді нарахованої компенсації за період з 01.11.2022 до 30.06.2025, про сплив якої зазначає відповідач, позивачем не пропущено.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Оскільки стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних є додатковими вимогами до суми компенсації, за стягненням якої позивач звернувся до суду та відповідно до статті 257 ЦК України до яких застосовується загальна позовна давність в три роки, строк позовної давності стосовно заявлених вище до стягнення компенсаційних виплат також не пропущено.

З огляду на наведене, судом встановлено відсутність підстав для застосування позовної давності та наслідків її спливу у спірному випадку.

Всі інші клопотання, заяви, доводи та міркування учасників судового процесу досліджені судом, однак залишені без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують наведених вище висновків суду.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів відповідача та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

Приймаючи до уваги висновки суду про повне задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 34 836, 93 грн з урахуванням застосованого коефіцієнту 0, 8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору при поданні до суду позовної заяви в електронній формі відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального житлово-експлуатаційного підприємства Глевахівської селищної ради (місцезнаходження: вул. Вокзальна, буд. 18-а, с. Глеваха, Фастівський р-н, Київська обл., 08631; ) на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (місцезнаходження: Кловський узвіз, будинок 9/1, м. Київ, 01021; ) 2 231 219, 52 грн компенсації вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу за період з 01.11.2022 по 30.06.2025, 147 442, 23 грн 3 % річних, 524 415, 71 грн інфляційних втрат та 34 836, 93 грн судового збору.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 20.04.2026.

Суддя Л.В. Сокуренко