ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року

м. Київ

cправа № 909/1141/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського Г. М., Рогач Л. І.,

секретаря судового засідання - Кондратюк Л. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Паршуткіна Сергія Петровича на постанову Західного апеляційного господарського суду від 03.02.2026 (колегія суддів: Бонк Т. Б., Бойко С. М., Якімець Г. Г.) та ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 04.11.2025 (суддя Михайлишин В. В.) у справі

за позовом виконувача обов`язків керівника Калуської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вигодської селищної ради Івано-Франківської області до Паршуткіна Сергія Петровича

про стягнення 1 164 806, 25 грн,

за участю:

прокурора - Одуденко А. В.,

відповідача - адвоката Салівонського О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. Виконувач обов`язків керівника Калуської окружної прокуратури (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Вигодської селищної ради Івано-Франківської області (далі - Вигодська селищна рада) звернувся до Паршуткіна Сергія Петровича з позовом про стягнення орендної плати за землю в сумі 1 164 806,25 грн.

2. Позов обґрунтовано тим, що відповідач придбав майновий комплекс на орендованих земельних ділянках: кадастровий номер :01:001:0583 - площею 3,8735 га, кадастровий номер :01:001:0582 - площею 0,9014 га, кадастровий номер :01:001:0017 - площею 0,300 га, тому до останнього перейшло право оренди земельних ділянок за договорами оренди від 16.08.2004 та, відповідно, й обов`язок щодо орендної плати за їх користування. Водночас відповідач не сплатив орендної плати за фактичне користування земельними ділянками за період із 06.07.2017 по 20.09.2023.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

3. 06.07.2017 року переможець аукціону фізична особа - підприємець Паршуткін С. П. (далі - ФОП Паршуткін С. П.) придбав майновий комплекс Товариства з обмеженою відповідальністю "Санаторій Мізунь" (далі - ТОВ "Санаторій Мізунь") за адресою: с. Новий Мізунь, вул. Ровеньки, 1, Калуський р-н, Івано-Франківська обл., що підтверджується свідоцтвом від 06.07.2017 № 763.

4. Відповідно до договору купівлі-продажу від 05.07.2017, зареєстрованого в реєстрі Долинського районного нотаріального округу приватного нотаріуса Ільків М. М. за № 742, укладеного між ТОВ "Санаторій Мізунь" та ФОП Паршуткіним С. П., земельна ділянка, на якій розташований придбаний ним майновий комплекс, знаходиться в оренді, що підтверджується: договором оренди землі від 16.08.2004 площею 3,8735 га, договором оренди земельної ділянки від 16.08.2004 площею 0,9014 га, договором оренди земельної ділянки від 16.08.2004 площею 0,300 га, які зареєстровані в Долинському райвідділі ЦДЗК 16.08.2004 за номерами № 04.04.303.0084, № 04.04.303.0085, № 04.04.303.0086 відповідно; строк дії договорів 20 років.

5. Так, 16.08.2004 року між Старомізунською сільською радою (правонаступник Вигодська селищна рада) як орендодавцем та Закритим акціонерним товариством "Мізунь" (правонаступник ТОВ "Санаторій Мізунь") як орендарем було укладено строком на 20 років три типових договори оренди земельних ділянок, а саме:

- договір оренди земельної ділянки від 16.08.2004, зареєстрований Долинським районним відділом ЦДЗК за № 04.04.303.00084, відповідно до умов якого відповідачу передано в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі оздоровчого призначення - загальною площею 3,8735 га, в тому числі під будівлями - 0,2619 га, під площадками, проїздами - 3,6116 га, яка знаходиться в селі Новий Мізунь на вулиці Ровеньки,1. Земельна ділянка передається в оренду для обслуговування приміщень санаторію. Кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0583;

- договір оренди земельної ділянки від 16.08.2004, зареєстрований Долинським районним відділом ЦДЗК за № 04.04.303.00085, відповідно до умов якого відповідачу передано в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі оздоровчого призначення - загальною площею 0, 9014 га, в тому числі під будівлями - 0,1582 га, під площадками, проїздами - 0,7432 га, яка знаходиться в селі Новий Мізунь на вул. Ровеньки. Земельна ділянка передається в оренду для обслуговування приміщень санаторію. Кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0582;

- договір оренди земельної ділянки від 16.08.2004, зареєстрований Долинським районним відділом ЦДЗК за № 04.04.303.00086, відповідно до умов якого відповідачу передано в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення загальною площею 0, 3000 га, в тому числі під будівлями - 0,0478 га, під площадками, проїздами - 0,2528 га, яка знаходиться в селі Новий Мізунь. Земельна ділянка передається в оренду для обслуговування очисних споруд. Кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0017.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

6. 04.11.2025 Господарський суд Івано-Франківської області постановив ухвалу, якою відмовив у задоволенні клопотання представника Паршуткіна С. П. про закриття провадження у справі, позов залишив без розгляду.

7. Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, оскільки заявлені позивачем вимоги стосуються періоду, протягом якого відповідач мав різний правовий статус: частково як суб`єкт господарювання та частково як фізична особа, яка не є підприємцем. Суд констатував, що вказане свідчить про наявність різних правових режимів регулювання спірних правовідносин та різної юрисдикції для їх розгляду.

8. 03.02.2026 Західний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, якою скасував ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 04.11.2025 в частині залишення позову без розгляду, матеріали справи № 909/1141/25 направлено для продовження розгляду до Господарського суду Івано-Франківської області.

9. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що спори, пов`язані з користуванням земельними ділянками, переданими суб`єктам господарювання, мають розглядатися господарськими судами, навіть якщо на момент подання позову статус підприємця уже припинено, оскільки спір виник із господарських зобов`язань. У справі, що розглядається, після припинення діяльності ФОП Паршуткіна С. П. 04.03.2020 не припинилася дія договорів оренди, укладених ним як фізичною особою - підприємцем, договори є чинними, що в свою чергу спростовує висновки суду першої інстанції про цивільну юрисдикцію цього спору.

Короткий зміст касаційної скарги

10. 18.02.2026 Паршуткін С. П. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким закрити провадження у справі.

11. Скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції при винесенні оскаржуваної постанови неправильно застосував норми процесуального права, а саме положення статей 20, 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18, від 03.07.2019 у справі № 916/1216/18, від 25.02.2020 у справі № 916/385/19, від 14.06.2023 у справі № 125/1216/20.

12. Узагальнено доводи касаційної скарги зводяться до того, що станом на дату набуття у власність нерухомого майна (06.07.2017) Паршуткін С. П. діяв як фізична особа та у власних інтересах (фізичної особи), тому з огляду на приписи статті 20 ГПК України цей спір має розглядатися у порядку цивільного судочинства.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

13. Калуська окружна прокуратура у відзиві на касаційну скаргу просить залишити цю скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки апеляційний суд правильно визначив характер спірних правовідносин як таких, що підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, та дійшов законного висновку про необхідність продовження розгляду справи по суті. У свою чергу, касаційна скарга не містить належних і переконливих аргументів, які б спростовували правомірність такого висновку апеляційного суду, а зводиться фактично до повторного викладення позиції відповідача щодо цивільної юрисдикції спору та незгоди з наданою судом апеляційної інстанції правовою оцінкою встановлених обставин.

Позиція Верховного Суду

14. Предметом спору у цій справі є вимога про стягнення орендної плати за договорами оренди земельних ділянок несільськогосподарського призначення - земель оздоровчого призначення, що призначені для обслуговування приміщень санаторію, які придбав суб`єкт господарської діяльності ФОП Паршуткін С. П. за відповідними договорами купівлі-продажу.

15. Скаржник у касаційній скарзі наполягає на тому, що цей спір не підвідомчий господарському суду, оскільки станом на дату набуття у власність нерухомого майна 06.07.2017 він діяв як фізична особа та у власних інтересах (фізичної особи).

16. Водночас скаржник помилково ототожнює поняття суб`єкта права власності з процесуальною правосуб`єктністю сторін спору.

17. Зокрема, згідно з частиною першою статті 325 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Тобто право власності на нерухоме майно реєструється за фізичною особою незалежно від наявності у неї статусу підприємця.

18. Однак наявність реєстрації права власності за фізичною особою не є безумовною підставою для розгляду справи в порядку цивільного судочинства, якщо спірні правовідносини виникли щодо використання цього майна в господарській діяльності.

19. Згідно зі статтею 320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності.

20. Верховний Суд зазначає, що фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних процедур не втрачає статусу фізичної особи, а набуває до нього нової ознаки - суб`єкта господарювання. При цьому правовий статус фізичної особи - підприємця сам по собі не впливає на правомочності фізичної особи - власника, однак визначальним для встановлення юрисдикції є суть правовідносин та мета використання майна.

21. Таким чином, фізична особа, яка використовує належне їй майно з метою отримання прибутку, діє як суб`єкт господарювання, а спори, що виникають при цьому (зокрема, щодо нерухомого майна, яке є знаряддям чи засобом такої діяльності), підлягають вирішенню в господарських судах.

22. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі № 461/980/16-а (провадження № 11-248апп18) вказала, що за загальним правилом розмежування компетенції судів із розгляду земельних та пов`язаних із земельними відносинами майнових спорів відбувається залежно від суб`єктного складу їх учасників. Земельні та пов`язані із земельними відносинами майнові спори, зокрема про оренду землі, сторонами в яких є юридичні особи, а також громадяни, що здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статус суб`єкта підприємницької діяльності, розглядаються господарськими судами.

23. Правова позиція щодо юрисдикції спорів про стягнення з фізичної особи - підприємця орендної плати за користування земельною ділянкою викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.08.2019 у справі № 904/5896/18, де зазначено, що ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, Господарським кодексом України (далі - ГК України) , іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

24. У справі, що розглядається, спір виник внаслідок невиконання відповідачем умов договорів оренди земельних ділянок від 16.08.2004 щодо сплати орендної плати, які передавалась орендарю для обслуговування очисних споруд та обслуговування приміщень санаторію, тобто для здійснення господарської діяльності.

25. Згідно з частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

26. Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (стаття 179 ГК України).

27. Таким чином, однією з ознак господарського договору, що дозволяє відокремити його від інших видів договорів (у тому числі цивільних), є особливий суб`єктний склад. Зокрема, договір, у якому сторонами є суб`єкти господарювання (наприклад, юридична особа та громадянин, зареєстрований на час його укладення як підприємець), є господарським, отже, і зобов`язання, що з нього виникають, є господарськими.

28. Як встановлено судом апеляційної інстанції, після придбання на аукціоні

ФОП Паршуткіним С. П. майнового комплексу, що розташований на орендованих земельних ділянках (про що також зазначено в договорі купівлі-продажу майнового комплексу від 05.07.2017), до нього перейшло як право оренди земельних ділянок за договорами оренди, так і обов`язок щодо орендної плати за їх користування. Тому з припиненням Паршуткіним С. П. 04.03.2020 підприємницької діяльності не припинилася дія договорів оренди, які є чинними, докази їх оспорювання в матеріалах справи відсутні.

29. Отже, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про належність цього спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як фізичної особи - підприємця не припинилися, що помилково не було враховано судом першої інстанції при залишенні позову без розгляду.

30. Щодо посилання скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 11 цієї постанови) при визначенні юрисдикції цього спору, колегія суддів зазначає таке.

31. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18 (пункт 4.11) та від 03.07.2019 у справі № 916/1216/18 викладено правові висновки стосовно того, що ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

32. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.02.2020 у справі № 916/385/19 зазначено, що вирішення питання про юрисдикційність спору за участю фізичної особи - підприємця залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання та чи є ці правовідносини господарськими.

33. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.06.2023 у справі № 125/1216/20 також вказано про необхідність встановлення правового статусу фізичної особи у спірних правовідносинах - чи діє вона у власних інтересах, чи як суб`єкт господарювання.

34. Разом із тим колегія суддів не вбачає неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у вказаних скаржником постановах Верховного Суду, з огляду на дослідження судом апеляційної інстанції всіх необхідних обставин при визначенні юрисдикції цього спору.

35. Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не підтвердилася під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень із цієї підстави.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

36. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

37. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

38. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися та не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, а тому касаційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Судові витрати

39. Судовий збір, сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладається на скаржника, оскільки Верховний Суд касаційну скаргу залишає без задоволення, а судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Паршуткіна Сергія Петровича залишити без задоволення.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 03.02.2026 у справі № 909/1141/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснов

Суддя Г. М. Мачульський

Суддя Л. І. Рогач