РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.04.2026Справа № 910/15160/25
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Укркабель»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайт Інжинірінг Груп»

про стягнення 54 849,62 грн

Суддя Смирнова Ю.М.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Укркабель» (далі - позивач, ТОВ «ВП «Укркабель») звернулося до Господарського суду міста Києва (далі - суд) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайт Інжинірінг Груп» (далі - відповідач, ТОВ «Лайт Інжинірінг Груп») про стягнення 54 849,62 грн, з яких: 31 625,12 грн основного боргу, 15 492,61 грн пені, 3% річних у розмірі 1 617,31 грн та 6 114,58 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за укладеним між сторонами Договором поставки № 28/02-13 від 28.02.2024 в частині повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару у встановлений цим правочином строк.

Автоматизованою системою документообігу суду здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справі присвоєно єдиний унікальний номер 910/15160/25 та справу передано на розгляд судді Смирновій Ю.М.

Ухвалою суду від 15.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 20 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив; встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов.

Також вказаною ухвалою суду попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (частина друга ст. 178 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною п`ятою ст. 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст. 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої ст. 120 цього Кодексу.

Відповідно до частин другої та третьої ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (частина одинадцята ст. 242 ГПК України).

Нормами частини четвертої ст. 89 ЦК України передбачено, що відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини першої ст. 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно із частиною першою ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Приймаючи до уваги викладене, на виконання приписів ГПК України, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи, ухвала від 15.12.2025 про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення (№ R93) на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Однак, конверт з ухвалою суду від 15.12.2025, який направлявся на адресу ТОВ «Лайт Інжинірінг Груп»: 02072, м. Київ, вул. Чавдар Єлизавети, буд. 2, офіс 135, був повернутий до суду відділенням поштового зв`язку Укрпошта з відміткою: «за закінченням терміну зберігання».

Враховуючи відсутність в матеріалах справи підтверджень наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, факт неотримання скаржником поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і незвернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 27.05.2021 у справа № 917/1998/19 та від 06.07.2021 у справі № 921/494/20.

Суд зазначає, що повернення відділенням поштового зв`язку до суду поштового конверту з відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання» свідчить, що рішення (ухвала) не вручена з причин, які не залежать від суду, який у установленому законодавством порядку вчинив необхідні дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи Господарським судом міста Києва.

В той же час, суд враховує, що до повноваження суду не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «за закінченням терміну зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27.02.2020 у справі № 814/1469/17, від 23.06.2020 у справі № 640/740/19 та від 03.08.2022 у справі № 352/54/19.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 19.12.2022 у справі № 910/1730/22 зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та / або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статтями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (близький за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12.04.2021 у справі № 910/8197/19, від 09.12.2021 у справі № 911/3113/20).

Крім того, суд зазначає, що згідно з Законом України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Відтак, відповідач мав право та не був позбавлений можливості ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі від 15.12.2025 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не подано відзиву на позов, як і не надано будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень проти заявлених позовних вимог.

Відповідно до частини другої ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічні положення містяться у частині дев`ятій ст. 165 ГПК України.

За приписами частини п`ятої ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, у відповідності до частини п`ятої ст. 252 ГПК України, справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Частиною четвертою ст. 240 ГПК України передбачено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

28.02.2024 між ТОВ «ВП «Укркабель» (далі - Постачальник) та ТОВ «Лайт Інжинірінг Груп» (далі - Покупець) було укладено Договір поставки № 28/02-13 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупця кабельно-провідникову (електро-розподільні кабелі) та електротехнічну продукцію (далі за текстом - продукція) в строки та на умовах, передбачених даним Договором, а Покупець зобов`язується прийняти продукцію від Постачальника та оплатити її в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Ціна, загальна кількість, асортимент продукції, що поставляється по даному Договору вказуються у Специфікаціях або рахунку-фактури, які є частинами Договору та/або у видаткових накладних Постачальника (п. 1.2. Договору).

Згідно з п. 2.1. Договору, умови поставки продукції визначаються відповідно до Міжнародних правил тлумачення торгових термінів в редакції «Інкотермс-2020». Поставка продукції здійснюється на умовах EXW - (адреса: Київська обл., Бучанський р-н, смт. Коцюбинське, пров. Будівельний, 9/11), якщо інше не передбачено Специфікацією.

Постачальник приймає на себе зобов`язання здійснити поставку продукції, протягом строку, погодженого сторонами в Специфікаціях або рахунках-фактури до цього Договору. Постачальник має право на дострокову поставку продукції, а також за погодженням із Покупцем на поставку продукції, зазначеної в Специфікації, частинами (п. 2.2. Договору).

Умовами п. 2.3. Договору, при відвантаженні продукції Постачальник надає наступні документи: рахунок-фактура (оригінал); видаткова накладна (оригінал); товаро-транспортна накладна; сертифікат відповідності якості.

Моментом переходу права власності на продукцію (датою поставки) є дата підписання уповноваженим представником Покупця видаткової накладної (п. 2.4. Договору).

Згідно з п. 2.5. Договору, сторони дійшли згоди, що поставка є виконаною, якщо кількість продукції, яка поставляється, відрізняється від кількості погодженої сторонами в Специфікації або рахунку-фактури в межах +/- 3% (толеранс). При цьому Покупець оплачує фактичну поставлену йому кількість продукції. Від`ємна різниця між кількістю продукції, вказаної в Специфікації або рахунку-фактури, і фактично поставленою кількістю продукції в межах цього допуску, не є недопоставкою продукції.

Загальна вартість продукції, поставка якої здійснюється відповідно до цього Договору, визначається шляхом складання сум у Специфікаціях та/або рахунках-фактурах, які є частинами Договору та/або у видаткових накладних Постачальника, згідно з якими здійснювалось постачання продукції протягом терміну дії цього Договору (п. 3.1. Договору).

Відповідно до п. 3.2. Договору, розрахунки за продукцію здійснюються на умовах 100% попередньої оплати за певну партію продукції в безготівковому порядку протягом 3 (трьох) банківських днів шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, якщо інше не вказано у Специфікації або рахунках-фактури до цього Договору.

Оплата продукції здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, вказаний у даному Договорі або в рахунках-фактурах Постачальника. Датою платежу вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника (пп. 3.2.1. Договору).

Пунктом 3.3. Договору передбачено, що продукція вважається повністю оплаченою з дня надходження всієї суми коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

Виникнення обставин непереборної сили не є підставою для відмови Покупця від сплати за продукцію, поставлений до виникнення вказаних обставин (п. 3.5. Договору).

Умовами п. 6.1. Договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язання за цим Договором сторони несуть відповідальність відповідно до умов цього Договору та чинного законодавства України.

Згідно з п. 6.2. Договору, при простроченні оплати продукції, Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику суму боргу з урахуванням пені, нарахованої на суму заборгованості, у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період прострочення платежу, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Сплата штрафних санкцій не звільняє сторони від виконання взятих на себе зобов`язань (п. 6.5. Договору).

Відповідно до п. 6.6. Договору, у порядку, передбаченому статтею 259 Цивільного кодексу України, сторони домовилися, щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) за цим Договором застосовується позовна давність в 3 (три) роки.

Сторони також погодили, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання припиняється через 3 (три) роки від дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане (п. 6.7. Договору).

Згідно з п. 8.5. Договору, форс-мажорні обставини, визначені п. 8.2. цього Договору не можуть бути підставою для відстрочення або звільнення Сторін від виконання грошових зобов`язань, визначених Договором.

Сторони свідомо укладають Договір під час дії форс-мажорних обставин (збройної агресії російської федерації проти України), що засвідчені листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислової палати України. Таким чином, сторони не можуть посилатись на вказану обставину як підставу невиконання договору (п. 8.6. Договору).

Пунктом 10.1. Договору передбачено, що цей Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє протягом року до 31.12.2024, з подальшою пролонгацією терміну дії даного Договору та здійснюється автоматично на наступний календарний рік при умові, що жодна із сторін протягом останнього місяця строку дії Договору не направила іншій стороні письмове повідомлення про наступне припинення даного Договору. Але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх обов`язків по Договору.

На виконання умов Договору позивачем був виставлений рахунок на оплату по замовленню № 1347 від 13.02.2024 на загальну суму 294 587,65 грн з ПДВ, з яких: 150 177,31 грн без ПДВ за кабель ВВГ 4х70,0-1 ТУ У 27.3-9:2019 у кількості 0,18 км (код 000019439) та 95 312,40 грн за кабель КГНВ 4х35 ТУ У 27.3-4:2012 у кількості 0,2 км (код 000025617).

Як зазначає позивач, ним на виконання своїх зобов`язань було здійснено поставку товару відповідачу на суму 180 212,77 грн з ПДВ, що підтверджується підписаними сторонами без зауважень до кількості і якості товару видатковою накладною № 963 від 12.03.2024 на суму 180 212,77 грн з ПДВ (150 177,31 грн без ПДВ) за кабель ВВГ 4х70,0-1 ТУ У 27.3-9:2019 у кількості 0,18 км (код 000019439) та товарно-транспортною накладною (форма № 1-ТН) № Р963 від 12.03.2024 на суму 180 212,77 грн з ПДВ, копії яких долучено до матеріалів справи.

Проте, відповідачем було здійснено часткову оплату по рахунку № 1347 від 13.02.2024, в наслідок чого у відповідача виникла заборгованість у розмірі 31 625,12 грн.

Позивач звернувся до відповідача з претензією вих. № 28/08-23 від 28.08.2024 про негайну сплату заборгованості за договором поставки у розмірі 31 625,12 грн та штрафних санкцій, нарахованих з 15.03.2024, протягом 5 (п?яти) календарних днів з моменту отримання даної претензії, на підтвердження чого позивачем надана копія фіскального чеку від 30.08.2024 (лист. реком. 953)

Оскільки, як свідчать матеріали справи, претензія позивача була залишена відповідачем без відповіді та виконання, заборгованість за отриманий товар відповідачем в добровільному порядку сплачена не була, і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором поставки.

Частиною першою ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга ст. 712 ЦК України).

Положеннями ст. 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною першою ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар (п. 1 частини першої ст. 664 ЦК України).

У відповідності до норм частини другої ст. 664 ЦК України, якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Як встановлено судом, на виконання умов Договору позивачем було здійснено поставку товару відповідачу на суму 180 212,77 грн з ПДВ, що підтверджується підписаними сторонами без зауважень до кількості і якості товару видатковою накладною № 963 від 12.03.2024 на суму 180 212,77 грн з ПДВ (150 177,31 грн без ПДВ) за кабель ВВГ 4х70,0-1 ТУ У 27.3-9:2019 у кількості 0,18 км (код 000019439) та товарно-транспортною накладною (форма № 1-ТН) № Р963 від 12.03.2024 на суму 180 212,77 грн з ПДВ, копії яких долучено до матеріалів справи.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу (частина перші ст. 691 ЦК України).

Частиною першою ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 3.2. Договору, розрахунки за продукцію здійснюються на умовах 100% попередньої оплати за певну партію продукції в безготівковому порядку протягом 3 (трьох) банківських днів шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, якщо інше не вказано у Специфікації або рахунках-фактури до цього Договору.

Оплата продукції здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, вказаний у даному Договорі або в рахунках-фактурах Постачальника. Датою платежу вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника (пп. 3.2.1. Договору).

Проте, доказів здійснення відповідачем 100% попередньої оплати перед поставкою товару за видатковою накладною № 963 від 12.03.2024 на суму 180 212,77 грн з ПДВ позивачем надано не було, а також умовами п. 3.2. Договору не визначено з якого дня чи події починається відлік 3 (трьох) банківських днів для здійснення відповідачем вказаної попередньої оплати.

Разом з тим, в силу вимог частини першої ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати. Отже, обов`язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи ст. 692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття.

Якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов`язку негайного виконання; такий обов`язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу (п. 1.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Частиною першою ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Проте, як зазначає позивач, та не спростовано відповідачем, оплату отриманого від позивача товару за видатковою накладною № 963 від 12.03.2024 відповідачем було здійснено лише частково, у зв`язку з чим заборгованість відповідача становить 31 625,12 грн.

Заперечень щодо наявності або розміру заборгованості відповідачем надано не було.

Відповідно до частини першої ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом положень ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до частини першої ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша ст. 77 ГПК України).

Згідно з ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приймачі до уваги вищевикладене, наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази, що не спростовані відповідачам, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар на суму 31 625,12 грн.

За прострочення виконання відповідачем зобов`язання з повної оплати отриманого товару, позивач просить суд стягнути з відповідача 15 492,61 грн пені за період з 15.03.2024 до 28.11.2025.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною першою ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»).

Згідно з п. 6.2. Договору, при простроченні оплати продукції, Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику суму боргу з урахуванням пені, нарахованої на суму заборгованості, у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період прострочення платежу, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

У п. 6.7. Договору сторони погодили, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання припиняється через 3 (три) роки від дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане.

Також, відповідно до п. 6.6. Договору, у порядку, передбаченому ст. 259 ЦК України, сторони домовилися, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) за цим Договором застосовується позовна давність в 3 (три) роки.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено, що він розрахований правильно, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню у заявленому розмірі 15 492,61 грн.

За прострочення виконання відповідачем зобов`язання з повної оплати отриманого товару, позивач також просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 1 617,31 грн за період з 15.03.2024 до 27.11.2025 та 6 114,58 грн інфляційних втрат за період березень 2024 року-жовтень 2025 року.

Відповідно до частини першої ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга ст. 625 ЦК України).

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Оскільки судом встановлено факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання з повної оплати поставленого позивачем товару, то вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є законними та обґрунтованими.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних витрат, судом встановлено, що вони розраховані арифметично правильно, що має наслідком задоволення цих вимог у заявленому розмірі 1 617,31 грн 3% річних та 6 114,58 грн інфляційних втрат.

Контррозрахунку заявлених до стягнення сум відповідачем до справи надано не було.

З огляду на вищевикладене, виходячи з того, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

У зв`язку із задоволенням позову, судовий збір, відповідно до положень ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайт Інжинірінг Груп» (02072, м. Київ, вул. Чавдар Єлизавети, буд. 2, офіс 135; ідентифікаційний код: 44699652) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Укркабель» (04128, м. Київ, вул. Академіка Туполєва, буд. 19; ідентифікаційний код: 38261938) 54 849 (п`ятдесят чотири тисячі вісімсот сорок девять) грн 62 коп., з яких: 31 625 (тридцять одна тисяча шістсот двадцять п`ять) грн 12 коп. основного боргу, 15 492 (п`ятнадцять тисяч чотириста дев`яносто дві) грн 61 коп. пені, 3% річних у розмірі 1 617 (одна тисяча шістсот сімнадцять) грн 31 коп. та 6 114 (шість тисяч сто чотирнадцять) грн 58 коп. інфляційних втрат, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.М. Смирнова