ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про залишення заяви без руху

14.04.2026 р. Справа № 917/1814/25(917/717/26)

Суддя Господарського суду Полтавської області Білоусов С.М., розглянувши матеріали

за позовною заявою ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер", вул. Халаменюка, буд. 8, офіс 526, м. Кременчук, Полтавська область, 39600,

про стягнення грошових коштів

в межах справи про банкрутство № 917/1814/25

за заявою Акціонерного товариства "Одеснафтопродукт", провулок 2-й Артелерійський, 6, м. Одеса, 65039,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер", вул. Халаменюка, буд. 8, офіс 526, м. Кременчук, Полтавська область, 39600,

про відкриття провадження у справі про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Заявник - Акціонерне товариство "Одеснафтопродукт" звернулося до суду із заявою від 22.09.2025 року (вх. № 1882/25 від 23.09.2025 р.) про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер" ().

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.09.2025 року дану заяву було передано на розгляд судді Білоусову С.М.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 14.10.2025 року відкрито провадження у справі № 917/1814/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер" (вул. Халаменюка, буд. 8, офіс 526, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ), визнано грошові вимоги Акціонерного товариства "Одеснафтопродукт" (провулок 2-й Артелерійський, 6, м. Одеса, 65039, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер" (вул. Халаменюка, буд. 8, офіс 526, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ) на загальну суму 33 543 640,80 грн., з яких: перша черга - судовий збір у розмірі 24 224,00 грн. та 72 000,00 грн. - авансування арбітражного керуючого; четверта черга - 33 447 416,80 грн., введено процедуру розпорядження майном боржника на строк до 170 календарних днів, призначено розпорядником майна боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер" (вул. Халаменюка, буд. 8, офіс 526, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ) арбітражного керуючого Бончака Степана Антоновича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 351 від 22.02.2013; адреса: вул. Халаменюка, буд. 8, офіс 536, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ).

10.04.2026 року від ОСОБА_1 до господарського суду Полтавської області надійшла заява про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер" 48 522,14 грн. невиплаченої заробітної плати та 55 777,70 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку, що вказані без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Зі змісту зазначеної заяви вбачається, що це є позовна заява про стягнення заробітної плати з боржника, а не заява про визнання кредиторських вимог до боржника, як це було розподілено загальним відділом господарського суду Полтавської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, матеріали справи № 917/1814/25(917/717/26) передані до розгляду судді Білоусову С.М.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку щодо залишення її без руху з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

За положеннями ч. 6 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України), господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законодавством про банкрутство.

Статтями 162 та 164 ГПК України визначено вимоги щодо оформлення позовної заяви та комплектність документів, які повинні додаватися до неї.

За вимогами ч. 3 (п. 2) ст. 162 ГПК України в редакції Закону № 3200-ІХ позовна заява, окрім іншого, повинна містити відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Всупереч вимогам ч. 3 (п. 2) ст. 162 ГПК України в редакції Закону № 3200-ІХ позивач не зазначив відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно до пп. 2.2.1 п. 2.2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивач в прохальній частині позовної заяви заявив дві вимоги:

1) про стягнення з відповідача на свою користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі;

2) про стягнення з відповідача на свою користь середнього заробітку за весь період затримки розрахунку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновленні на роботі звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Вказане правило не поширюється на вимоги про сплату середнього заробітку.

Згідно з ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 року у справі №755/12623/19 зазначено, що пунктом 1.3 розділу 1 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 року за №114/8713, передбачено, що для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

У розділі 3 Інструкції № 114/8713 закріплено вичерпний перелік виплат, що не належать до фонду оплати праці.

Верховний Суд у постанові від 04.04.2023 року у справі №640/8348/21 дійшов висновку, що поняття "оплата праці" і "заробітна плата", які використовуються у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними, а тому спір в цій справі в частині вимог стосується ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки, на яку працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством (є належною працівнику заробітною платою), охоплюється застосованим у частині другій статті 233 КЗпП України визначенням "законодавство про оплату праці", у зв`язку з чим, не обмежується будь-яким строком звернення до суду з позовом про її нарахування та стягнення".

Отже, за вимогу про стягнення невиплаченої заробітної плати не підлягає сплата судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Даний висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 13.03.2024 року у справі № 127/2697/23.

Поряд із цим, за грошові вимоги в частині середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні заявницею має бути сплачений судових збір з огляду на наступне.

Стягнення (визнання) середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також, не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто стягнення (визнання) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Стягнення з роботодавця середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні не є заробітною платою, оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є спеціальним видом відповідальності роботодавця, відповідно на вказані вимоги позивача не поширюються положення пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", за яким від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Аналогічна правова позиція також висловлена Верховним Судом у постанові від 30.01.2019 року у справі № 910/4518/16.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 року у справі №755/12623/19 зазначено, що середній заробіток за час вимушеного прогулу, передбачений ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України, та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, визначений ст. 117 цього Кодексу, мають різну правову природу. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Таким чином, вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не є тотожною до вимоги про стягнення заробітної плати а тому, не може бути віднесена до категорії пільгових вимог, за подачу яких, згідно п. 1 ч. 1ст. 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір не сплачується.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 910/4518/16, вимога про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні є майновою вимогою.

Положеннями Закону України "Про державний бюджет України на 2026 рік" встановлено з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб - 3 328 гривні.

Отже, сума судового збору за подання до господарського суду даної позовної заяви складає 3 328,00 грн.

В матеріалах справи відсутні докази сплати судового збору за подання позовної заяви до суду.

Відповідно до вимог частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст. ст. 174, 164, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 (вх. № 743/26 від 10.04.2026 року) залишити без руху.

2. Заявнику протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом:

- надання письмової інформації про наявність чи відсутність електронного кабінету сторін;

- наведення попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи;

- докази сплати судового збору за подання до господарського суду даної позовної заяви.

3. Роз`яснити, що в разі неподання позивачем доказів на усунення недоліків заяви у встановлений судом строк позовна заява вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

4. Копію ухвали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, відповідно до ст.235 ГПК України. Не підлягає оскарженню окремо від судового рішення.

Ухвалу складено та підписано 14.04.2026 року.

Суддя Білоусов С. М.