ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 рокум. ЛьвівСправа № 914/3114/24
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді О.С. Скрипчук

суддів Н.М. Кравчук О.І. Матущак,

секретар судового засідання Постолатій В.Р.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська фабрика скла, кераміки та скульптури» б/н від 12.12.2025 (вх. № 01-05/3692/25 від 12.12.2025) та Львівської міської ради б/н від 15.12.2025 (вх. № 01-05/3716/25 від 16.12.2025)

на рішення Господарського суду Львівської області від 19.11.2025 ( суддя З.В. Горецька)

у справі № 914/3114/24

за позовом: Львівської міської ради

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська експериментальна фабрика»

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська фабрика скла, кераміки та скульптури»

про: стягнення безпідставно збережених коштів.

За участю представників сторін:

від позивача: Гузюк Н.І.

від відповідача-1: Янівська Г.Я.

від відповідача-2: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Львівська міська рада звернулась до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська експериментальна фабрика», Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська фабрика скла, кераміки та скульптури» про стягнення безпідставно збережених коштів.

Львівська міська рада просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська експериментальна фабрика» суму безпідставно збережених коштів у зв`язку з користуванням земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером :07:001:0047 за період з 16.10.2023 по 31.10.2024 без правовстановлюючих документів у розмірі 73 452,23 грн та з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська фабрика скла, кераміки та скульптури» суму безпідставно збережених коштів у зв`язку з користуванням земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером :07:001:0047 за період з 16.10.2023 по 31.10.2024 без правовстановлюючих документів у розмірі 1 523 335, 41 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська експериментальна фабрика» на користь Львівської міської ради суму безпідставно збережених коштів у зв`язку з користуванням земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером :07:001:0047 за період 16.10.2023 по - 31.10.2024 без правовстановлюючих документів у розмірі 73 452,23 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська фабрика скла, кераміки та скульптури» на користь Львівської міської ради суму безпідставно збережених коштів у зв`язку з користуванням земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером :07:001:0047 за період 07.09.2024 по - 31.10.2024 без правовстановлюючих документів у розмірі 224 800,91 грн.

Судом першої інстанції з матеріалів справи встановлено, що відповідач 1 в період з 16.10.2023 до 31.10.2024 використовував земельну ділянку без правових підстав, орендну плату не сплачував, хоча земельна ділянки використовується для розміщення та обслуговування його майна. Місцевим судом перевірено розрахунок заборгованості з орендної плати відповідача 1 та встановлено, що такий проведено вірно, тому позовні вимоги заявлені до відповідача 1 підставні та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо відповідача 2 суд встановив, що до 06.09.2024 фактичним користувачем майна і, відповідно, земельної ділянки було інше товариство (ТОВ «КУП Акрополь»). Тому саме воно повинно нести обов`язок зі сплати за цей період. Відтак до відповідача 2 підлягає нарахуванню плата лише за період з 07.09.2024 по 31.10.2024.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівська фабрика скла, кераміки та скульптури» подало апеляційну скаргу б/н від 12.12.2025 (вх. № 01-05/3692/25 від 12.12.2025) в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 19.11.2025 у справі №914/3114/24 в частині задоволення позовних вимог до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська фабрика скла, кераміки та скульптури» та прийняти в цій частині нове, яким в задоволенні позовних вимог Львівської міської ради відмовити в повному обсязі.

Апелянт зазначає, що у спірний період нерухоме майно перебувало в довірчому управлінні ТОВ «КУП Акрополь», і саме ця особа фактично користувалась як майном, так і земельною ділянкою.

Так, скаржник вказує, що навіть після припинення речового права 06.09.2024 ТОВ «КУП Акрополь» продовжувало користування майном, що підтверджено постановою Верховного Суду, а отже висновок суду про покладення обов`язку на відповідача-2 з 07.09.2024 є необґрунтованим і не відповідає фактичним обставинам.

Також апелянт вказує, що обов`язок щодо оформлення землекористування та сплати платежів за землю за договором довірчого управління покладався саме на управителя, тому саме він є особою, яка безпідставно зберегла кошти. У зв`язку з цим позов пред`явлено до неналежного відповідача.

В подальшому, не погоджуючись з рішенням місцевого суду Львівська міська рада подала апеляційну скаргу б/н від 15.12.2025 (вх. № 01-05/3716/25 від 16.12.2025) в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 19.11.2025 у справі №914/3114/24. і ухвалити нове, яким позовні вимоги Львівської міської ради задоволити повністю, зокрема стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська фабрика скла, кераміки та скульптури» на користь Львівської міської ради суму безпідставно збережених коштів у зв`язку з користуванням земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером :07:001:0047 за період 16.10.2023 року по - 31.10.2024 року без правовстановлюючих документів у розмірі 1 523 335, 41 грн.

Апелянт зазначає, що місцевий господарський суд формально ототожнивши момент внесення реєстраційного запису до Державного реєстру речових прав із моментом припинення договору управління майном, відтак безпідставно «продовжив» дію правочину, який на той час уже припинився та був визнаний судом припиненим. Такий підхід суперечить конституційному принципу обов`язковості судових рішень, положенням цивільного законодавства та правовій природі державної реєстрації як виключно підтвердної дії.

Крім того, на переконання апелянта висновок суду щодо володіння, користування та розпорядження ТОВ «КУП Акрополь» спірним нерухомим майном до 06 вересня 2024 року не ґрунтується на жодному належному та допустимому доказі, а зроблений виключно на припущеннях, що є неприпустимим. При цьому суд проігнорував наявні у матеріалах справи докази, які прямо свідчать про протилежне, зокрема акт обстеження земельної ділянки від 27.03.2024 року, яким встановлено фактичних землекористувачів, та не врахував рішення та мотиви суду які мають преюдиційний характер.

За таких обставин скаржник вказує, що оскаржуване рішення в цій частині не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, містить внутрішні суперечності та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким має бути задоволено у задоволенні відповідних позовних вимог.

У судове засідання 08.04.2026 з`явився представник позивача та відповідача-1, надали пояснення щодо обставин справи.

Відповідач -2 явки уповноваженого представника не забезпечив, на адресу суду через систему «Електронний суд» подав клопотання про відкладення. Подане клопотання мотивоване тим, що виконувач обов`язків директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська фабрика скла, кераміки та скульптури» не може прибути в судове засідання у цій справі у зв`язку із зайнятістю в іншій судовій справі.

Розглянувши клопотання про відкладення розгляду справи колегія суддів вказує наступне.

Відповідно до ч.ч. 11. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для відкладення розгляду справи.

Згідно ухвали суду від 05.01.2026 явка представників сторін в судове засідання обов?язковою не визнавалась. Крім того, колегія суддів зазначає, що розгляд даної справи вже неодноразово відкладався.

Відтак, колегією суддів надавався час учасникам судового провадження на надання усіх необхідних на їх думку документів та пояснень у справі. Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність перенесення розгляду справи в силу положень чинного ГПК України.

Разом з тим, нормами чинного законодавства не передбачено жодного обмеження щодо кола представників юридичної особи. За неможливості представництва інтересів товариства, представляти інтереси учасника судового процесу може керівник або інша особа як з числа своїх працівників, так і осіб, не пов?язаних з ним трудовими відносинами.

Колегія суддів враховує, що матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду апеляційної скарги та ухвалення законного і обґрунтованого рішення відповідно до вимог ст. 236 ГПК України.

При апеляційному розгляді даної справи колегія суддів також враховує положення ст. 129 Конституції України та ст. 2 ГПК України, відповідно до яких одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім

За таких обставин, з огляду на необхідність дотримання принципу розумності строків розгляду справи, а також те, що явка представників учасників справи судом не визнавалась обов`язковою, з урахуванням змісту ст.ст. 202, 216, 270 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Земельна ділянка з кадастровим номером :07:001:0047, площею 2,5258 га за адресою: м. Львів, вул. Мучна, 32, належать територіальній громаді м. Львова, є комунальною власністю та не є об`єктом договору про передачу її у власність або надання у користування (оренду) фізичним чи юридичним особам (копія витягу з Державного земельного кадастр про право власності та речові права на земельну ділянку додається).

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-024 від 28.10.2024 (додається), дата державної реєстрації земельної ділянки - 16.10.2023.

Ухвалою Львівської міської ради від 23.12.2021 № 1912 надано дозвіл управлінню земельних ресурсів департаменту містобудування на розроблення технічної документацій із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки орієнтовною площею 3,0 га на вул. Мучній, 32 в межах території Львівської експериментальної кераміко-скульптурної фабрики.

Ухвали Львівської міської ради щодо надання в користування (оренду) земельної ділянки не приймались. Документи, які посвідчують право користування земельною ділянкою відсутні.

Управлінням державного контролю за використанням та охороною земель департаменту містобудування Львівської міської ради 27.03.2024 проведено обстеження земельних ділянок, за адресою: м. Львів, Мучна, 32. В акті від 27.03.2024 зазначено, що земельна ділянка кадастровий номер :07:001:0047 площею 2,5258 га, за адресою: м. Львів, вул. Мучна, 32 фактично використовується Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЬВІВСЬКА ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНА ФАБРИКА» () та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЬВІВСЬКА ФАБРИКА СКЛА, КЕРАМІКИ рА СКУЛЬПТУРИ" () для обслуговування нежитлових будівель та споруд. Довірчим управителем майна ТОВ «ЛЬВІВСЬКА ФАБРИКА СКЛА, КЕРАМІКИ ТА СКУЛЬПТУРИ» являється Товариство з обмеженою відповідальністю 2КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ ПРОЕКТАМИ АКРОПОЛЬ2 () на підставі договору довірчого управління (зі змінами), посвідченого 02.04.2008 строком до 02.04.2024.

Значна кількість будівель, споруд та приміщень передано в користування суб`єктам господарювання, що здійснюють підприємницьку та господарську діяльність.

Крім того, під час обстеження території виявлено нові споруди (деякі монтувалися під час обстеження), інформація про які відсутня в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. |

Доступ до земельної ділянки обмежений шляхом встановлення огорожі та воріт.

Також встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування кримінальному провадженні №0001476 від 26.11.2021 року ' за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. В рамках цього кримінального провадження, за клопотанням прокурора Офісу Генерального прокурора 10.03.2023 ухвалою Печерського районного суду міста Києва справа №757/8577/23-к на нерухоме майно, розташоване на вул. Мучній, 32 у м. Львові, що належить на праві власності ТОВ «ЛЬВІВСЬКА ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНА ФАБРИКА», (), накладено арешт із забороною його використання, відчуження та розпорядження.

За результатами зазначеного обстеження управлінням державного контролю за використанням та охороною земель департаменту містобудування Львівської міської ради складено акт обстеження земельної ділянки від 27.03.2024 року №77 та вимоги №2412-вих-79832 від 05.06.2024 та №2412-вих-79831 від 05.06.2024, які скеровувались на адресу відповідачів.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.11.2024 № 405783193 на вул. Мучна, 32 в приватній власності ТзОВ «ЛЬВІВСЬКА ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНА ФАБРИКА» перебуває об`єкт нерухомого майна загальною площею (кв. м): 675,4 кв.м. (7 об`єктів, реєстраційний номер 060), дата державної реєстрації: 15.02.2022.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28,11.2024 № 405783193 на вул. Мучна, 32 в приватній власності ТзОВ «ЛЬВІВСЬКА ФАБРИКА СКЛА, КЕРАМІКИ ТА СКУЛЬПТУРИ» перебуває об`єкт нерухомого майна загальною площею (кв.м): 13 903,2 кв.м. (13 об`єктів, реєстраційний номер 101), дата державної реєстрації: 17.10.2019 та 28.01.2022.

Отже, загальна площа об`єктів нерухомого майна, що розміщені на земельній ділянці (кадастровий номер :07:001:0047) становить 14 578, 6 кв.м.

У власності ТзОВ «ЛЬВІВСЬКА ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНА ФАБРИКА» перебуває 675,4 кв.м., що становить 4,6 % від загальної суми всієї площі.

У власності ТзОВ «ЛЬВІВСЬКА ФАБРИКА СКЛА, КЕРАМІКИ ТА СКУЛЬПТУРИ» перебуває 13 903,2 кв.м., що становить 95,4 % від загальної суми всієї площі.

Рішенням у справі 914/1422/23 про зобов`язання передати нерухоме майно, скасування державної реєстрації іншого речового права, скасування державної реєстрації обтяження, суд вирішив:

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ ПРОЕКТАМИ «АКРОПОЛЬ» (місцезнаходження: Україна, 79011, Львівська обл., місто Львів, ВУЛ.ВІТОВСЬКОГО, будинок 18; ідентифікаційний код: 33420115) передати Товариству з обмеженою відповідальністю «ЛЬВІВСЬКА ФАБРИКА СКЛА, КЕРАМІКИ ТА СКУЛЬПТУРИ» (місцезнаходження: Україна, 79014, Львівська обл., місто Львів, ВУЛИЦЯ МУЧНА, будинок 32; ідентифікаційний код: 36312854) наступне нерухоме майно, яке знаходиться по вул. Мучній 32 у м. Львів, а саме: (1.) скульптурна майстерня літ. «В-1», загальною площею 411,3 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101); та (2.) будівлі та споруди, загальною площею 13491,9 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), складовими частинами якого є: скульптурний цех Р-2, загальною площею 1575,8 кв.м., скульптурний цех Ф-2, загальною площею 731,9 кв.м., виробничий корпус Л-3, загальною площею 2293,8 кв.м., будівля, насосна Н-1, загальною площею 21,8 кв.м.; будівля, гаражі С-2, загальною площею 1951,8 кв.м.; будівля, адміністративний корпус Х-4, загальною площею 2491,7 кв.м.; будівля, котельня Т-2, загальною площею 532,4 кв.м.; будівля скляний цех А-3, загальною площею 751,0 кв.м.; будівля прохідна О-1, загальною площею 12,8 кв.м.; будівля склоцех У-3, загальною площею 850,5 кв.м.; будівля насосна П-1, загальною площею 15,7 кв.м.; будівля керамічний цех Б-3, загальною площею 2262,7 кв.м.

- скасувати державну реєстрацію іншого речового права у виді: довірчого управління майном, номер запису про інше речове право: 16284513, яке було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Товариством з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ ПРОЕКТАМИ «АКРОПОЛЬ» (місцезнаходження: Україна, 79011, Львівська обл., місто Львів, ВУЛ. ВІТОВСЬКОГО, будинок 18; ідентифікаційний код: 33420115) щодо об`єкта нерухомого майна: скульптурна майстерня літ. «В-1», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

- скасувати державну реєстрацію іншого речового права у виді: довірчого управління майном, номер запису про інше речове право: 16283153, яке було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Товариством з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ ПРОЕКТАМИ «АКРОПОЛЬ» (місцезнаходження: Україна, 79011, Львівська обл., місто Львів, ВУЛ.ВІТОВСЬКОГО, будинок 18; ідентифікаційний код: 33420115) щодо об`єкта нерухомого майна: будівлі та споруди, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

- скасувати державну реєстрацію обтяження у виді: заборони на нерухоме майно, номер запису про обтяження: 16283203, яке було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна: будівлі та споруди, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22 жовтня 2024 у справі №914/1422/23 зазначено, що суди першої та апеляційної інстанції установили, що відповідач ТОВ «КУП Акрополь» не повернув нерухоме майно, отримане в довірче управління, продовжує його використовувати, що стало підставою звернення позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська фабрика скла, кераміки та скульптури» з позовом до суду.

Речове право ТОВ «КУП Акрополь» припинено в ДРРП 06 вересня 2024 року. Підстава припинення речового права рішення Господарського суду Львівської області у справі №914/1422/23 від 13.12.2023 та постанова Західного апеляційного господарського суду від 28.05.2024.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Рішення Господарського суду Львівської області від 19.11.2025 по справі №914/3114/24 оскаржується апелянтами в частині стягнення з відповідача - 2 суми безпідставно збережених коштів, відтак відповідно до вимог ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Верховний Суд неодноразово викладав правову позицію, згідно з якою для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212-1214 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно, насамперед, з`ясувати:

1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянкою у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки такого фактичного користувача;

2) площу земельної ділянки;

3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки ( її нормативно-грошової оцінки);

4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави. Отже, встановлення саме таких обставин входить до предмета доказування у межах вирішення спору у цій справі ( постанова Верховного Суду від 05 серпня 2022 року у справі №922/2060/20).

Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно з ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Відповідно до ст. 80 ЗК України, суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Частина 1 ст. 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації (ст. 125 ЗК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 206 3К України використання землі в Україні є платним.

Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до вимог законодавства.

Статтею 14 Податкового кодексу України (далі - ПКУ) визначено, що плата за землю - це обов`язковий платіжну складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідач-2 не, є ані власниками, ані постійними землекористувачами земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата ( ст. 14.1.72 ПК України).

Таким чином, відповідач-2 фактично користувався земельною ділянкою без плати за землю.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням ч.1 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними (правова позиція в постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17).

Таким чином, з моменту виникнення права власності на майно у відповідача-2 виник обов`язок не лише оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, а й сплачувати орендну плату за користування нею. Однак, відповідач-2 зазначені обов`язки не виконав.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 ЗК України, власники земельних ділянок мають право на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) (відповідно до правової позиції Верховного Суду в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц).

Згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За змістом положень глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди: майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних, - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язання.

Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження відбулось за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Кваліфікація спірних правовідносин як зобов`язань у зв`язку із набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави означає необхідність застосування норм передбачених ст. ст. 1212-1214 Цивільного кодексу України та правових наслідків дій/бездіяльності відповідача у вигляді збереження (заощадження) у себе відповідних сум орендної плати.

Таким чином обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Суд першої інстанції зазначив, що речове право ТОВ «КУП Акрополь» припинено в Державному реєстрі речових прав 06 вересня 2024 року. Підстава припинення речового права рішення Господарського суду Львівської області у справі №914/1422/23 від 13.12.2023 та постанова Західного апеляційного господарського суду від 28.05.2024.

Отже, включно до 06 вересня 2024 року ТОВ «КУП Акрополь» володіло, користувалось та розпоряджалось належним на праві власності відповідачу-2 нерухомим майном.

Відтак місцевий суд дійшов висновку про те, що саме ТОВ «КУП Акрополь» здійснювало фактичне використання спірної земельної ділянки. Як наслідок саме ТОВ КУП Акрополь, а не відповідач-2, безпідставно зберегло грошові кошти по оплаті за земельну ділянку за час фактичного її використання при експлуатації (володінні, користуванні, розпорядженні) належними відповідачу-2 об`єктами нерухомого майна по вул. Мучна 32 у місті Львів до 06.09.2024.

Однак колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, довірчим управителем майна ТОВ «ЛЬВІВСЬКА ФАБРИКА СКЛА, КЕРАМІКИ ТА СКУЛЬПТУРИ» на вул. Мучна, 32 являвся ТОВ «КУП Акрополь» () на підставі договору довірчого управління (зі змінами), посвідченого 02.04.2008 строком до 02.04.2024.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 13.12.2023 у справі № 914/1422/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЬВІВСЬКА ФАБРИКА СКЛА, КЕРАМІКИ ТА СКУЛЬПТУРИ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ ПРОЕКТАМИ «АКРОПОЛЬ» про зобов`язання передати нерухоме майно, скасування державної реєстрації іншого речового права та обтяження, а також стягнення грошових коштів у сумі 1 000 000,00 грн, позов задоволено.

У мотивувальній частині рішення суд зазначив, що з урахуванням припинення дії договору управління майном з 29.04.2022 року, у відповідача відсутні правові підстави для подальшого набуття чи збереження майна. Суд дійшов висновку, що відповідач зберіг майно за рахунок позивача, що свідчить про необґрунтоване отримання вигоди у сумі 1 000 000,00 грн, що підтверджується матеріалами справи, зокрема банківською випискою по рахунку відповідача. У зв`язку з цим позовні вимоги про стягнення зазначеної суми коштів є доведеними та обґрунтованими.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 28.04.2025 рішення суду першої інстанції та додаткове рішення від 27.12.2023 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22.10.2024 у справі № 914/1422/23 підтверджено правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Судами у справі № 914/1422/23 встановлено, що відповідач отримав повідомлення про відмову вигодонабувача від одержання вигоди 28.04.2022 року, у зв`язку з чим договір довірчого управління майном припинився 29.04.2022 року, а у управителя виник обов`язок повернути майно установникові управління.

Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав, 06.09.2024 внесено запис про припинення договору управління майном.

Отже, судовими рішеннями, що набрали законної сили, чітко встановлено момент припинення договору управління майном - 29.04.2022 року. З цієї дати правовідносини з управління майном, у тому числі щодо об`єктів нерухомості та пов`язаних із ними прав на земельну ділянку, є припиненими, а будь-яке подальше користування майном або отримання вигоди є безпідставним і таким, що не має правового підґрунтя.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Тобто факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер.

Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ (постанова КГС ВС від 26.11.2019 по справі №922/643/19).

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанова КГС ВС від 10.10.2019 по справі №910/2164/18, постанова КГС ВС від 08.07.2019 по справі №908/156/18).

Враховуючи вищенаведене, місцевий господарський суд безпідставно дійшов висновку щодо початку нарахування та, відповідно, стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЬВІВСЬКА ФАБРИКА СКЛА, КЕРАМІКИ ТА СКУЛЬПТУРИ» безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою комунальної власності виключно з дати внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення договору управління майном на спірній земельній ділянці, та не врахував мотиви та факти встановлені в судовому справі № 914/1422/23, яке набрало законної сили.

Колегія суддів також зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

При цьому державна реєстрація не є підставою виникнення, зміни чи припинення прав, а має виключно підтвердний характер. Отже, внесення відповідних відомостей до Державного реєстру лише фіксує вже встановлений судом факт припинення договору управління майном, але не породжує та не продовжує його дію.

У разі, якщо правочин визнано недійсним в судовому порядку, то він стає недійсним після набрання законної сили рішення суду.

Отже, незалежно від моменту внесення до Державного реєстру відомостей про припинення договору управління майном, визначальним є сам факт визнання судом такого договору припиненим. Внесення відповідних реєстраційних записів має виключно технічний та підтвердний характер і не впливає на момент, з якого договір втратив чинність.

Таким чином, суд першої інстанції безпідставно та формально «продовжив» дію договору, який на момент ухвалення рішення був визнаний судом припиненим.

Разом з тим, висновок суду першої інстанції про те, що «включно до 06 вересня 2024 року ТОВ «КУП Акрополь» володіло, користувалося та розпоряджалося належним відповідачу-2 на праві власності нерухомим майном, є необґрунтованим і таким, що не підтверджений належними та допустимими доказами.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували зазначені обставини.

Так, ані позивачем, ані відповідачами не подано доказів, які б підтверджували факт володіння, користування чи розпорядження ТзОВ «КУП Акрополь» спірним нерухомим майном у визначений судом період.

Натомість позивачем подано акт обстеження земельної ділянки від 27.03.2024 року, складений Управлінням державного контролю за використанням та охороною земель Департаменту містобудування Львівської міської ради, відповідно до якого встановлено, що саме відповідачі є фактичними землекористувачами земельної ділянки, а не ТзОВ «КУП Акрополь»

За таких обставин оскаржуване рішення в цій частині не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги позивача в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЬВІВСЬКА ФАБРИКА СКЛА, КЕРАМІКИ ТА СКУЛЬПТУРИ» суму безпідставно збережених коштів у зв`язку з користуванням земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером :07:001:0047 за період 16.10.2023 року по - 31.10.2024 року без правовстановлюючих документів у розмірі 1 523 335, 41 грн, підлягає до задоволення повністю.

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду зазначає, що рішення Господарського суду Львівської області від 19.11.2025 у справі № 914/3114/24 підлягає частковому скасуванню.

Разом з тим, доводи Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЬВІВСЬКА ФАБРИКА СКЛА, КЕРАМІКИ ТА СКУЛЬПТУРИ» наведені в апеляційній скарзі, зокрема про те, що у спірний період нерухоме майно перебувало в довірчому управлінні ТОВ «КУП Акрополь», і саме ця особа фактично користувалась як майном, так і земельною ділянкою, не підтверджуються матеріалами справи, та спростовуються вищенаведеними доводами.

Підсумовуючи, колегія суддів зазначає, що доводи Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЬВІВСЬКА ФАБРИКА СКЛА, КЕРАМІКИ ТА СКУЛЬПТУРИ» не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги.

Згідно з положеннями частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За приписами частин 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи усе вищенаведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового скасування рішення Господарського суду Львівської області від 19.11.2025 у справі № 914/3114/24 в порядку статті 277 Господарського процесуального кодексу України.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська фабрика скла, кераміки та скульптури» без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Разом з тим, враховуючи те, що суд задовільняє апеляційну скаргу Львівської міської ради, судові витрати за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 277, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська фабрика скла, кераміки та скульптури» б/н від 12.12.2025 (вх. № 01-05/3692/25 від 12.12.2025) залишити без задоволення.

2. Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу б/н від 12.12.2025 (вх. № 01-05/3692/25 від 12.12.2025) покласти на апелянта.

3. Апеляційну скаргу Львівської міської ради б/н від 15.12.2025 (вх. № 01-05/3716/25 від 16.12.2025) задоволити.

4. Рішення Господарського суду Львівської області від 19.11.2025 у справі № 914/3114/24 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЬВІВСЬКА ФАБРИКА СКЛА, КЕРАМІКИ ТА СКУЛЬПТУРИ» 224 800,91 грн безпідставно збережених коштів та судового збору у розмірі 3 372,01 грн скасувати, прийняти в цій частині нове рішенні, яким:

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЬВІВСЬКА ФАБРИКА СКЛА, КЕРАМІКИ ТА СКУЛЬПТУРИ» (79014, м. Львів, вул. Мучна, 32, ) на користь Львівської міської ради (Код , юридична адреса пл. Ринок, 1, м. Львів) суму безпідставно збережених коштів у зв`язку з користуванням земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером :07:001:0047 за період 07.09.2024 по - 31.10.2024 без правовстановлюючих документів у розмірі 1 523 335, 41 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЬВІВСЬКА ФАБРИКА СКЛА, КЕРАМІКИ ТА СКУЛЬПТУРИ» на користь департаменту природних ресурсів, будівництва та розвитку громад Львівської міської ради (Код , юридична адреса пл. Ринок, 1, м. Львів) суму сплаченого судового збору у розмірі 22 850, 03 грн.

5.В іншій частині рішення Господарського суду Львівської області від 19.11.2025 залишити без змін.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЬВІВСЬКА ФАБРИКА СКЛА, КЕРАМІКИ ТА СКУЛЬПТУРИ» на користь департаменту природних ресурсів, будівництва та розвитку громад Львівської міської ради (Код , юридична адреса пл. Ринок, 1, м. Львів) 28 310,18 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Головуючий суддя О.С. Скрипчук

Суддя Н.М. Кравчук

Суддя О.І. Матущак