ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року

м. Київ

cправа № 910/3946/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бенедисюка І. М. (головуючого), Власова Ю. Л., Малашенкової Т. М.,

за участю секретаря судового засідання Росущан К. О.,

представників учасників справи:

позивача - Машкова В. І. (адвокат), Жухевич О. В. (адвокат);

відповідача - Зенченко А. М., Конюшко Д. Б. (адвокат),

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційні скарги фізичної особи-підприємця Лаппи Андрія Віталійовича та фізичної особи-підприємця Зенченка Анатолія Михайловича

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2025,

додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2025 та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2026

за позовом фізичної особи-підприємця Лаппи Андрія Віталійовича

до фізичної особи-підприємця Зенченка Анатолія Михайловича

про захист прав інтелектуальної власності.

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Фізична особа-підприємець Лаппа Андрій Віталійович (далі - ФОП Лаппа А.В., позивач) звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця Зенченка Анатолія Михайловича (далі - ФОП Зенченко А.М., відповідач) про захист прав інтелектуальної власності, у якому просить зобов`язати відповідача припинити використання позначення "ІНФОРМАЦІЯ_3" стосовно наведених та споріднених з наведеними у свідоцтві України на торговельну марку від 02.03.2022 № НОМЕР_1 послуг 41 класу Міжнародної класифікації товарів та послуг (далі - МКТП), в мережі Інтернет, в тому числі в контенті веб-сайту: ІНФОРМАЦІЯ_2; в рекламі, в діловій документації, у пошуковій мережі Google та будь-яким іншим способом.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.06.2025 (суддя Мандриченко О. В.) позов задоволено частково.

Зобов`язано ФОП Зенченка А. М. припинити використання позначення "ІНФОРМАЦІЯ_3" стосовно наведених та споріднених з наведеними у свідоцтві України на торговельну марку від 02.03.2022 № НОМЕР_1 послуг 41 класу МКТП в мережі Інтернет в контенті, розміщеному на веб-сторінці: ІНФОРМАЦІЯ_4/. Стягнуто з ФОП Зенченка А. М. на користь фізичної особи-підприємця Лаппи А. В. судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено повністю.

2.2. Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 01.07.2025 (суддя Мандриченко О. В.) заяву ФОП Лаппи А. В. задоволено частково. Стягнуто з ФОП Зенченка А. М. на користь ФОП Лаппи А. В. витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн 00 коп. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено повністю.

2.3. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 (колегія суддів: Доманська М. Л., Козир Т. П., Пантелієнко В. О.) апеляційну скаргу ФОП Зенченка А. М. залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ФОП Лаппи А. В. задоволено частково.

Змінено пункт 2 резолютивної частини рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2025 у справі №910/3946/24, викладено його у новій редакції:

Зобов`язано ФОП Зенченка А. М. припинити використання позначення "ІНФОРМАЦІЯ_3" стосовно наведених та споріднених з наведеними у свідоцтві України на торговельну марку від 02.03.2022 № НОМЕР_1 послуг 41 класу МКТП в мережі Інтернет в контенті веб-сайту: ІНФОРМАЦІЯ_2. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2025 у справі № 910/3946/24 залишено без змін.

Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2025 у справі № 910/3946/24 залишено без змін в частині відмови у задоволенні вимог позивача про стягнення з ФОП Зенченка А. М. на користь ФОП Лаппи А. В. витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 150 340,00 грн.

Стягнуто з ФОП Зенченка А. М. на користь фізичної особи-підприємця Лаппи А.В. 25 000,00 (двадцять п`ять тисяч) грн витрат на професійну правничу допомогу та 3 633,60 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

3. Короткий зміст вимог касаційних скарг

3.1. У касаційній скарзі ФОП Лаппа А. В., з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2025 (в частині відмови в задоволенні позовних вимог), додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2025 (в частині відмови у задоволенні вимог) та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2025 (в частині відмови у задоволенні апеляційної скарги) та в зазначених частинах направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

3.2. ФОП Лаппа А. В. також зазначає у касаційній скарзі про попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правничу допомогу, які позивач поніс та очікує понести в суді касаційної інстанції, зазначивши, що розмір таких витрат буде додатково визначений позивачем під час розгляду справи.

3.3. У касаційній скарзі ФОП Зенченко А. М., з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати рішенням Господарського суду міста Києва від 17.06.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2025 і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. Касаційна скарга ФОП Лаппи А. В. подана на підставі пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України (з посиланням на пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України).

4.2. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, ФОП Лаппа А. В. зазначає, що суди попередніх інстанцій порушили норми процесуального права, визначені:

- пунктом 5 частини четвертої статті 238 ГПК України та підпункту "в" пункту 3 частини першої статті 282 ГПК України, застосувавши їх без урахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 09.12.2019 у справі № 826/10083/14;

- статтею 79 ГПК України, застосувавши її без урахування висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 10.07.2025 у справі № 910/16187/23 та від 20.08.2024 у справі № 910/13105/21.

4.3. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, ФОП Лаппа А. В. зазначає про те, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування положень частин четвертої та п`ятої статті 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" в частині можливості захисту прав інтелектуальної власності на торговельну марку шляхом встановлення зобов`язання щодо припинення використання схожого із торговельною маркою позначення в мережі Інтернет загалом у випадку встановлення обставин використання позначення на певній веб-сторінці чи веб-сайті.

4.4. Позивач у своїй касаційній скарзі також зазначає про те, що судами попередніх інстанцій не було досліджено та не надано оцінку доказам, які були надані позивачем на підтвердження власної позиції у справі, а саме: висновок експертів від 25.03.2024 № 56/03-2024, звіт за результатами проведення фіксації і дослідження веб-сторінки у мережі Інтернет від 29.02.2024 № 73/2024-3В та роздруківку веб-сторінки пошуку у пошуковій системі Google. На переконання позивача, не дослідження цих доказів та ненадання їм оцінки унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для справи, а саме обставина використання позначення в мережі Інтернет загалом, в рекламі, а також протиправність відмови суду першої інстанції у відшкодуванні позивачеві витрати, пов`язані з наданням зазначених доказів.

4.5. Щодо оскарження додаткового рішення місцевого господарського суду ФОП Лаппа А. В., обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, зазначає про те, що суди попередніх інстанцій порушили норми процесуального права, а саме частину п`яту статті 126 ГПК України шляхом застосування її без врахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16.07.2020 у справі № 916/2691/19, від 10.12.2024 у справі № 910/2286/23, від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

4.6. Касаційна скарга ФОП Зенченко А. М. (з урахуванням усунення недоліків) подана на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України (з посиланням на пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України).

4.7. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій порушили норми процесуального права, а саме статтю 238 ГПК України, без урахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 09.12.2019 у справі № 826/10083/14.

4.8. Основним аргументом відповідача є те, що відповідне позначення використовувалося ним з освітньою метою задовго до дати подання заяви на реєстрацію торговельної марки позивачем. Скаржник зазначає про те, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки аргументам відповідача щодо правомірності використання відповідного позначення, передбаченої пунктом 6 статті 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг", зокрема щодо некомерційного використання торговельної марки. Крім того, ФОП Зенченко А. М. зазначає про те, що обставини справи свідчать про наявність у відповідача права на безоплатне продовження використання позначення "ІНФОРМАЦІЯ_3" в силу наявності у нього права попереднього користувача.

5. Доводи інших учасників справи

5.1. У відзиві на касаційну скаргу ФОП Лаппа А. В. заперечує проти доводів ФОП Зенченко А. М., зазначаючи про їх необґрунтованість, і просить касаційну скаргу ФОП Зенченко А. М. залишити без задоволення.

5.2. ФОП Зенченко А. М. у відзиві на касаційну скаргу ФОП Лаппи А. В. просить залишити її без задоволення.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. Суди попередніх інстанцій встановили, що Лаппа А. В. є власником торговельної марки за свідоцтвом України № НОМЕР_1 (зареєстрована 02.03.2022 для товарів і послуг 16, 25, 35, 41 класу МКТП, дата подання заявки 25.05.2020).

6.2. Позивач вказує на те, що ним у вересні 2023 року виявлено факт неправомірного використання належної йому торговельної марки № НОМЕР_1 в мережі Інтернет, а саме на веб-сайті: ІНФОРМАЦІЯ_2.

6.3. Як зазначає позивач, на вказаному веб-сайті відповідача, на веб-сторінках за посиланнями ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_4/, останній використовує позначення "ІНФОРМАЦІЯ_3", яке є схожим із зареєстрованою торговельною маркою, стосовно наведених у свідоцтві послуг 41 класу МКТП, при чому внаслідок такого використання ці позначення можна сплутати, а саме - може виникнути асоціація такого позначення з торговельною маркою, яка належить позивачу.

6.4. Позивач звертає увагу, що зазначене використання відповідачем позначення "ІНФОРМАЦІЯ_3" на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснюється у спосіб, який не включено до передбаченого законодавством переліку способів, на які не поширюється виключне право власника свідоцтва забороняти іншим особам використовувати без його згоди зареєстровану торговельну марку, тобто використання торговельної марки позивача здійснюється у спосіб, який потребує його згоди, як власника торговельної марки, однак позивач не надавав дозволу відповідачу на використання торговельної марки, зокрема, в контенті веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_2.

6.5. А відтак, на думку позивача, використання відповідачем позначення "ІНФОРМАЦІЯ_3", схожого із торговельною маркою за свідоцтвом України № НОМЕР_1, стосовно наведених у свідоцтві послуг 41 класу МКТП, зважаючи, що внаслідок такого використання ці позначення можна сплутати, а саме може виникнути асоціація такого позначення з торговельною маркою; відбувається з порушенням прав інтелектуальної власності позивача на належну йому торговельну марку.

6.6. Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив, що в цьому випадку не може йти мова про порушення прав інтелектуальної власності позивача, оскільки відповідачем використано словосполучення "ІНФОРМАЦІЯ_3" на власному сайті виключно з інформаційно-освітньою метою та ніколи не стверджував, що ним надаються послуги з викладання Універсальної йоги, адже він є автором свого унікального напрямку йоги "Ishvara Yoga".

6.7. Також відповідач звертає увагу, що публікація на його сайті, де було використано позначення "ІНФОРМАЦІЯ_3" зроблена в 2010 році, а свідоцтво позивача на торговельну марку датоване 2022 роком, а відтак, на думку відповідача, він є попереднім користувачем вказаної торговельної марки.

6.8. З матеріалів справи вбачається, що позивачем до справи надано висновок експертів за результатами проведення комісійної експертизи у сфері інтелектуальної власності від 25.03.2024 № 56/03-2024.

6.9. На вирішення експертів ставилося таке питання:

- чи є позначення "ІНФОРМАЦІЯ_3", використане на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_2/, схожим із зареєстрованою торговельною маркою за свідоцтвом України від 02.03.2022 № НОМЕР_1, стосовно наведених у свідоцтві послуг 41 класу МКТП, та чи внаслідок такого використання ці позначення можна сплутати, зокрема, чи може виникнути асоціація такого позначення з торговельною маркою?

6.10. За наслідком проведення вказаної експертизи складено висновок, відповідно до якого, позначення "ІНФОРМАЦІЯ_3", використане на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_2/, є схожим із зареєстрованою торговельною маркою за свідоцтвом України від 02.03.2022 № НОМЕР_1, стосовно наведених у свідоцтві послуг 41 класу МКТП, настільки, що їх можна сплутати, зокрема, може виникнути асоціація такого позначення з торговельною маркою.

6.11. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2024 вирішено, зокрема, призначити у справі № 910/3946/24 експертизу об`єктів інтелектуальної власності, проведення якої доручити Науково-дослідному центру судової експертизи у сфері інформаційних технологій та інтелектуальної власності Міністерства юстиції України.

6.12. У вказаній ухвалі суд дійшов висновку, що позивачем, при замовленні висновку експертів, поставлене питання, відповідь на яке, саме в редакції позивача, не може входити до предмету доказування, оскільки таким його предметом є не встановлення схожості позначення "ІНФОРМАЦІЯ_3", яке використане на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_2, з зареєстрованою торговельною маркою за свідоцтвом України від 02.03.2022 № НОМЕР_1, а є встановлення факту використання відповідачем на веб-сторінці: ІНФОРМАЦІЯ_4/, зареєстрованої торговельної марки за свідоцтвом України № НОМЕР_1.

6.13. За висновком суду першої інстанції, висновок експертів від 25.03.2024 № 56/03-2024, який складений Дорошенком О. Ф. та Мінченко Н. В. є неповним, а відповідь на поставлене питання не є ствердним в розрізі предмету спору.

6.14. Також суд зазначив, що при складенні вказаного висновку (від 25.03.2024 № 56/03-2024), експертами не досліджувалися усі документи, які наявні в матеріалах справи, станом на день постановлення ухвали від 03.09.2024.

6.15. Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 03.09.2024, суд на вирішення експерта поставив такі запитання:

- чи є позначення "ІНФОРМАЦІЯ_3", використані у публікації "What is ІНФОРМАЦІЯ_3", розміщеній на веб-сторінці: ІНФОРМАЦІЯ_4/, тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати із зареєстрованою торговельною маркою за свідоцтвом України НОМЕР_2

- чи використано у публікації "What is ІНФОРМАЦІЯ_3", розміщеній на веб-сторінці: ІНФОРМАЦІЯ_4/ зареєстровану торговельну марку за свідоцтвом України НОМЕР_2

6.16. До суду 11.03.2025 надійшов висновок експертів за результатами проведення комісійної судової експертизи об`єктів інтелектуальної власності від 27.02.2025 № 657/1-2/24 (далі - висновок експертів від 27.02.2025 № 657/1-2/24).

6.17. У висновку експертів від 27.02.2025 № 657/1-2/24 викладені такі висновки:

- позначення "ІНФОРМАЦІЯ_3", використані у публікації "What is ІНФОРМАЦІЯ_3" розміщеній на веб-сторінці: ІНФОРМАЦІЯ_4/, є схожими настільки, що їх можна сплутати із зареєстрованою торговельною маркою за свідоцтвом України № НОМЕР_1.

- у публікації "What is ІНФОРМАЦІЯ_3" розмішеній на веб-сторінці: ІНФОРМАЦІЯ_4/ (дата розміщення 2010 рік) не використано зареєстровану торговельну марку за свідоцтвом України № НОМЕР_1 (дата подачі заявки 25.05.2020 року).

6.18. Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд зазначив про те, що матеріалами справи підтверджується використання відповідачем позначень "ІНФОРМАЦІЯ_3", використаних у публікації "What is ІНФОРМАЦІЯ_3", розміщеній в мережі Інтернет на веб-сторінці: ІНФОРМАЦІЯ_4/ та які є схожими настільки, що їх можна сплутати із зареєстрованою торговельною маркою за свідоцтвом України № НОМЕР_1.

6.19. Місцевий господарський суд зауважив, що інших доказів, які б свідчили про використання відповідачем позначень "ІНФОРМАЦІЯ_3" в рекламі, в діловій документації та будь-яким іншим способом матеріали справи не містять та, відповідно, судом не встановлено.

6.20. Щодо вимоги про зобов`язання відповідача припинити використання позначення "ІНФОРМАЦІЯ_3" стосовно наведених та споріднених з наведеними у свідоцтві України на торговельну марку від 02.03.2022 № НОМЕР_1 послуг 41 класу МКТП у пошуковій мережі Googlе, то місцевий господарський суд зазначив, що вказана пошукова мережа належить не відповідачу, а компанії Googlе LLC, яка не є учасником справи та до якої не заявлено жодних позовних вимог, а відтак у суду відсутні правові підстави для задоволення такої вимоги.

6.21. Суд апеляційної інстанції, змінюючи пункт 2 резолютивної частини рішення зауважив про те, що при перегляді веб-сторінки на сайті користувачі взаємодіють не з конкретною сторінкою, а з веб-сайтом загалом. Судова колегія суду апеляційної інстанції погодилася з доводами апеляційної скарги ФОП Лаппи А. В. щодо того, що суд першої інстанції обмежився забороною його використання лише на одній конкретній сторінці сайту відповідача, оскільки "звужена" заборона не відновлює порушені права позивача. Суд апеляційної інстанції зазначив, що станом на дату подання апеляційної скарги, відповідач видалив веб-сторінку ІНФОРМАЦІЯ_4/, на яку поширюється заборона використання спірного позначення відповідно до рішення суду першої інстанції. Водночас, це саме словесне позначення в аналогічному контексті (а саме, у такій самій статті) повторно розміщено відповідачем на його веб-сайті на новій веб- сторінці ІНФОРМАЦІЯ_2/ІНФОРМАЦІЯ_5/.

6.22. Таким чином, апеляційний господарський суд погодився з аргументами позивача в цій частині, що мало наслідком зміни пункту 2 резолютивної частини рішення.

7. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.2. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.3. Скаржники, оскаржуючи судові рішення попередніх інстанцій, з посиланням, зокрема, на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України вказують на постанову Верховного Суду, що означена у розділі 4 цієї постанови.

8.4. Втім, касаційні провадження у цій справі також відкриті на підставі пунктів 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України, а тому слід розглядати доводи касаційних скарг з посиланням на пункти 1, 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України у їх логічному взаємозв`язку.

8.5. Як вже зазначалося вище, касаційні провадження у справі відкриті, зокрема, на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

8.6. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

8.7. Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

8.8. При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

8.9. Що ж до визначення подібних правовідносин, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин.

8.10. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

8.11. При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

8.12. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

8.13. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

8.14. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи [див. постанови від 27.03.2018 у справі №910/17999/16 (пункт 32); від 25.04.2018 у справі №925/3/17 (пункт 38); від 16.05.2018 у справі №910/24257/16 (пункт 40); від 05.06.2018 у справі №243/10982/15-ц (пункт 22); від 31.10.2018 у справі №372/1988/15-ц (пункт 24); від 05.12.2018 у справах №522/2202/15-ц (пункт 22) і №522/2110/15-ц (пункт 22); від 30.01.2019 у справі №706/1272/14-ц (пункт 22)]. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

8.15. Скаржники посилаються на постанову Верховного Суду від 09.12.2019 у справі № 826/10083/14, зазначаючи про те, що судами попередніх інстанції не було враховано правові висновки, які містяться в зазначеній постанові, що мало наслідком порушення норм процесуального права, а саме пункту 5 частини четвертої статті 238 ГПК України та близьких за змістом положень у підпункті "в" пункту 3 частини першої статті 282 ГПУ України.

8.16. Верховний Суд у постанові від 09.12.2019 у справі № 826/10083/14 із посиланням на практику ЄСПЛ навів такі критерії мотивованості судового рішення: 1) у рішенні вмотивовано питання факту та права, проте обсяг умотивування може відрізнятися залежно від характеру рішення та обставин справи; 2) у рішенні містяться відповіді на головні аргументи сторін; 3) у рішенні чітко та доступно зазначені доводи і мотиви, на підставі яких обґрунтовано позицію суду, що дає змогу стороні правильно аргументувати апеляційну або касаційну скаргу; 4) рішення є підтвердженням того, що сторони були почуті судом; 5) рішення є результатом неупередженого вивчення судом зауважень, доводів та доказів, що представлені сторонами; 6) у рішенні обґрунтовано дії суду щодо вибору аргументів та прийняття доказів сторін.

8.17. З наведеного вбачається, що оцінка доказів, яка надається судом, повинна бути аргументованою. Тобто суд повинен навести мотиви, з яких він приймає чи відхиляє той чи інший доказ, поданий сторонами на підтвердження існування обставин, на які вони посилаються.

8.18. Позивач, в частині оскарження судових рішень попередніх інстанцій передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, також зазначає про порушення судами норм процесуального права, а саме статті 79 ГПК України, без урахування висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 10.07.2025 у справі № 910/16187/23 та від 20.08.2024 у справі № 910/13105/21.

8.19. Верховний Суд звертає увагу на те, що застосування приписів означених скаржниками статей ГПК України, як норм процесуального права, має загальний (універсальний) характер для усіх справ. Обов`язком суду при розгляді справи є саме дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності, безпосередності дослідження наявних у справі доказів. Тобто, з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих і наявних у справі доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Саме чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.

8.20. У справі, що розглядається предметом позову є захист прав інтелектуальної власності.

8.21. ФОП Лаппа А.В. в обґрунтування підстав подання позову зазначає про те, що, на його переконання, відповідач порушує майнові права інтелектуальної власності позивача на торговельну марку, за захистом яких він звернувся до суду.

8.22. Як вже зазначалось вище, однією із підстав касаційного оскарження судових рішень ФОП Лаппа А.В. визначив пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України щодо застосування положень частин четвертої та п`ятої статті 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг".

8.23. Так, відповідно до статті 492 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів.

8.24. Таким чином, мета торговельної марки полягає у вирізненні одних товарів і послуг від інших.

8.25. Абзацом п`ятим пункту 5 статті 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" (станом на час виникнення спірних правовідносин тут і надалі; далі - Закон) встановлено, що свідоцтво надає його власнику виключне право забороняти іншим особам використовувати без його згоди позначення, схоже із зареєстрованою торговельною маркою, стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у свідоцтві, якщо внаслідок такого використання ці позначення можна сплутати, зокрема, якщо може виникнути асоціація такого позначення з торговельною маркою.

8.26. Відповідно до пункту 4 статті 16 Закону використанням торговельної марки визнається, зокрема, застосування її в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет.

8.27. Торговельна марка визнається використаною, якщо її застосовано у формі зареєстрованої торговельної марки, а також у формі, що відрізняється від зареєстрованої торговельної марки лише окремими елементами, якщо це не змінює в цілому відмітності торговельної марки (абзац п`ятий пункту 4 статті 16 Закону).

8.28. Верховний Суд зазначає про те, що судова практика у питанні щодо розгляду спорів про припинення порушення прав інтелектуальної власності на торговельні марки є сталою та послідовною.

8.29. Так, на підтвердження факту використання торговельної марки власник свідоцтва має, по-перше, визначити яким саме чином відповідач використовує торговельну марку, та, по-друге, подати суду докази вчинення дій з числа зазначених у пункті четвертому статті 16 Закону, в залежності від обставин, які доводяться у справі.

8.30. Як вже зазначалося вище, судами попередніх інстанцій встановлено, що Лаппа А. В. є власником торговельної марки за свідоцтвом України № НОМЕР_1 (зареєстрована 02.03.2022 для товарів і послуг 16, 25, 35, 41 класу МКТП).

8.31. Позивач вказує на те, що ним у вересні 2023 року виявлено факт неправомірного використання належної йому торговельної марки за свідоцтвом України № НОМЕР_1 в мережі Інтернет, а саме на веб-сайті: ІНФОРМАЦІЯ_2, який належить відповідачу.

8.32. В свою чергу відповідач стало та послідовно звертав увагу судів попередніх інстанцій на те, що в публікації "What is ІНФОРМАЦІЯ_3" ним не використовувалася торговельна марка за свідоцтвом України № НОМЕР_1, яка належить позивачу, а словосполучення "ІНФОРМАЦІЯ_3" використане при публікації на своєму веб-сайті англомовної оглядової статті, серед інших статей вказаного профілю, про універсальну йогу як про один із поширених загальновідомих у світі напрямів йоги та виключно з інформаційно-освітньою метою.

8.33. За результатом розгляду справи попередні судові інстанції дійшли висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, врахувавши, зокрема, висновок експертів від 27.02.2025 № 657/1-2/24, яким підтверджена схожість позначень, використаних в публікації та розміщеній на веб-сторінці відповідача, що в свою чергу, за висновками судів попередніх інстанцій, свідчить про використання відповідачем позначень, які є схожими настільки, що їх можна сплутати із торговельною маркою за свідоцтвом України № НОМЕР_1.

8.34. Верховний Суд враховує, що тягар доведення наявності чи відсутності обставин, на яких ґрунтуються вимоги/заперечення, лежить на стороні, яка на них посилається, а судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування; якщо наявні в матеріалах справи докази є взаємно суперечливими.

8.35. Суди попередніх інстанцій, задовольняючи частково позовні вимоги, зазначили про врахування доказів, які містяться в матеріалах справи, а також про прийняття висновку експертів від 27.02.2025 № 657/1-2/24 в якості належного і допустимого доказу, однак, залишили поза увагою другу частину висновку, в якому зазначено про те, що в публікації "What is ІНФОРМАЦІЯ_3" розмішеній на веб-сторінці: ІНФОРМАЦІЯ_4/ (дата розміщення 2010 рік) не використано зареєстровану торговельну марку за свідоцтвом України № НОМЕР_1 (дата подачі заявки 25.05.2020 року).

8.36. Крім того, Верховний Суд зауважує про те, що визначення того, чи має місце використання торговельної марки у конкретних правовідносинах, передбачає застосування норм матеріального права до встановлених обставин справи, а тому є питанням права, а не питанням, що потребує спеціальних знань, оскільки зводиться до оцінки публікації, що має бути здійснена судом. Відтак, передача такого питання на вирішення судового експерта фактично призводить до делегування експерту повноважень суду щодо правової кваліфікації спірних правовідносин.

8.37. Верховний Суд звертає увагу на те, що сам факт розміщення словосполучення у статті інформаційного спрямування ані за формою, ані за змістом не може свідчити про використання торговельної марки в розумінні законодавства. Позивач, в свою чергу, має довести, що таке використання здійснюється як засіб індивідуалізації послуг відповідача та створює ймовірність змішування.

8.38. За змістом статті 16 Закону використанням торговельної марки визнаються такі дії, які спрямовані на індивідуалізацію товарів або послуг. Відповідно до пункту 4 зазначеної статті це:

- нанесення її на будь-який товар, для якого торговельну марку зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням торговельної марки з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення);

- застосування її під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої торговельну марку зареєстровано;

- застосування її в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет.

8.39. Натомість, використання в публікації словосполучення "ІНФОРМАЦІЯ_3" має виключно описовий та інформаційний характер, спрямований на розкриття змісту відповідної практики, а не на індивідуалізацію послуг відповідача. Тобто, використання позначення як елементу мовного опису. Таке використання не виконує основної функції торговельної марки - функції індивідуалізації, а отже не підпадає під ознаки використання торговельної марки у розумінні Закону. Інше тлумачення призвело б до необґрунтованого розширення обсягу правової охорони торговельної марки.

8.40. Вирішальним в цій справі для кваліфікацій дій як використання торговельної марки є не сам факт використання відповідного словесного елементу, а його функціональне призначення у конкретному контексті, зокрема чи використовується він як засіб індивідуалізації товарів або послуг в тому числі і у сприйнятті пересічного споживача.

8.41. Отже, ототожнення судами використання будь-якого словесного позначення з використанням торговельної марки є помилковим та суперечить змісту статті 16 Закону, оскільки ігнорує функціональний критерій такого використання, що має наслідком неправильного застосування норм матеріального права судами попередніх інстанцій.

8.42. З огляду на викладене, доводи касаційної скарги відповідача знайшли своє підтвердження, а тому є підстави для скасування оскаржуваних судових рішень та ухвалення нового рішення - про відмову у позові.

8.43. Верховний Суд не бере до уваги та вважає не прийнятними доводи позивача, викладені у відзиві на касаційну скаргу, з огляду на вказані вище висновки Верховного Суду, наведені у цій постанові.

8.44. В частині, що стосується перегляду додаткового рішення місцевого господарського суду, яке залишене без змін апеляційним господарським судом, слід зазначити, що додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу (подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20.12.2019 у справі № 240/6150/18, у постановах Верховного Суду від 16.04.2018 у справі № 923/631/15, від 23.01.2020 у справі № 927/229/19, від 23.12.2021 у справі № 925/81/21).

8.45. Отже, додаткове рішення місцевого господарського суду та постанова суду апеляційної інстанції, як невід`ємні частини вказаних судових рішень, підлягають скасуванню незалежно від наведених скаржником у касаційних скаргах підстав.

8.46. Колегія суддів касаційної інстанції, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

8.47. Враховуючи спірний характер правовідносин сторін наведена міра обґрунтування цього судового рішення є достатньою у світлі конкретних обставин справи, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

9. Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

9.1. За приписами пункту 3 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги, зокрема має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

9.2. Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права (частина перша статті 311 ГПК України).

9.3. Зважаючи на викладене, касаційну скаргу позивача слід залишити без задоволення; касаційну скаргу відповідача необхідно задовольнити (з огляду на викладені у ній підстави касаційного оскарження, які знайшли своє підтвердження): рішення, додаткове рішення місцевого господарського суду та постанова суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

10. Судові витрати

10.1. Враховуючи положення частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України, з огляду на те, що суд задовольняє касаційну скаргу відповідача і скасовує рішення судів попередніх інстанцій та ухвалює нове - про відмову у позові, то судові витрати зі сплати судового збору за подання позову покладаються на позивача, а за подання апеляційної та касаційної скарги - підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

10.2. Поворот виконання рішення суду Верховним Судом не здійснюється за відсутності відповідної заяви та документа, який підтверджував би те, що суми, стягнуті за раніше прийнятим судовим рішенням, списано установою банку (частина шоста статті 333 ГПК України), що не позбавляє зобов`язану сторону права, за наявності відповідних підстав, звернутися до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції, із заявою про поворот виконання рішення (скасованої постанови) у відповідності до приписів частин дев`ятої та десятої статті 333 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 311, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Лаппи Андрія Віталійовича залишити без задоволення.

2. Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Зенченка Анатолія Михайловича задовольнити.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2025, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 у справі № 910/3946/24 скасувати.

4. Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову фізичної особи-підприємця Лаппи Андрія Віталійовича.

5. Стягнути з фізичної особи-підприємця Лаппи Андрія Віталійовича на користь фізичної особи-підприємця Зенченка Анатолія Михайловича судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 633,60 (три тисячі шістсот тридцять три) грн за подання апеляційної скарги та у розмірі 6 056,00 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн за подання касаційної скарги.

6. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Ю. Власов

Суддя Т. Малашенкова