ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2026 року м.Дніпро Справа № 904/4689/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чус О.В. - (доповідача),

судді: Кощеєв І.М., Дармін М.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), м. Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2025 (повний текст рішення складено 20.10.2025, суддя Крижний О.М.) у справі №904/4689/25

за позовом Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради, м.Дніпро

до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), м.Дніпро

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, у якому просить стягнути з Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) заборгованість за послуги водовідведення в розмірі 38 417,55 грн, інфляційні втрати в розмірі 151 155,21 грн та 3% річних у розмірі 4 299,86 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №3999с від 09.09.2021 з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водовідведення в частині повного та своєчасного розрахунку за надані послуги з водовідведення.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2025 позов Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (49027, м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, 21А, ідентифікаційний код 43314918) на користь Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради (49001, м. Дніпро, вул. Троїцька, 21А, ідентифікаційний код 03341305) основний борг у розмірі 38417,55 грн (тридцять вісім тисяч чотириста сімнадцять грн 55 коп), 3% річних у розмірі 3230,66 грн (три тисячі двісті тридцять грн 66 коп), інфляційні нарахування у розмірі 15155,21 грн (п`ятнадцять тисяч сто п`ятдесят п`ять грн 21 коп) та судовий збір у розмірі 2972,06 грн (дві тисячі дев`ятсот сімдесят дві грн 06 коп).

У задоволення решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з зазначеним судовим рішення, Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), м. Дніпро, через систему «Електронний суд», звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення суду від 20.10.2025 у повному обсязі; ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні рішення по даній справі, суд першої інстанції неповно встановив обставини, які мають значення для вирішення справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, що в сукупності призвело до неправильного вирішення даної справи по суті та ухвалення такого рішення, яке не відповідає вимогам законності та обґрунтованості рішень судів з огляду на наступне.

09.09.2021 між Позивачем та Південно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (далі Відповідач) укладено Договір № 3999с про надання послуг з централізованого водовідведення зі строком надання послуг з 01.01.2021 по 31.12.2021. Надалі до цього договору укладено додаткову угоду № 1 від 14.09.2021 та додаткову угоду № 2 від 14.12.2021.

21.12.2021 між тими ж сторонами укладено ще один Договір № 3999с про надання послуг з централізованого водовідведення зі строком надання послуг з 01.10.2021 по 31.12.2021.

30.08.2022 укладено Договір № 3999с про надання послуг з централізованого водовідведення зі строком надання послуг з 01.01.2022 по 31.12.2022. До цього договору укладено додаткову угоду № 1 від 28.10.2022 та додаткову угоду № 2 від 30.11.2022.

На виконання зазначених договірних відносин Позивачем надавалися послуги водовідведення, зокрема за договором від 09.09.2021 № 3999с здійснено оплату за період з 01.01.2021 по 15.09.2021 на суму 29 323,82 грн.

Крім того, до відділу бухгалтерського обліку Відповідача надані акти приймання наданих послуг водовідведення № 34460 за період з 15.04.2022 по 15.05.2022, № 42791 за період з 15.05.2022 по 15.06.2022, № 51368 за період з 15.06.2022 по 15.07.2022, № 59856 за період з 15.07.2022 по 15.08.2022, № 68868 за період з 15.08.2022 по 15.09.2022 на загальну суму 15 426,90 грн. У цих актах тариф на абонентське обслуговування водовідведення зазначений у розмірі 15,06 грн з ПДВ.

Відповідач у листі від 25.07.2025 зазначив, що згідно з пунктом 8 договору від 30.08.2022 № 3999с плата за абонентське обслуговування нараховується за період з 01.01.2022 по 31.03.2022, що, на його думку, унеможливило сплату за вказаними актами.

Також Відповідач повідомив, що сплата за послуги не здійснювалася через відсутність актів приймання-передачі, а тому органи Казначейства не зареєстрували бюджетні фінансові зобов`язання.

Крім того, Відповідач зазначив, що заборгованість перед Позивачем станом на 25.07.2025 відсутня, а сам Відповідач перебуває у стані реорганізації шляхом приєднання до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Відповідач заперечує проти позовних вимог, у тому числі щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних, посилаючись на відсутність своєї вини у порушенні строків виконання зобов`язань через ненадання Позивачем актів.

Від імені Відповідача у справі діє член комісії з реорганізації Бобровська Катерина Олексіївна, повноваження якої обґрунтовано нормами законодавства та відомостями з Єдиного державного реєстру.

Згідно до протоколу автоматизованогорозподілу судової справи між суддямивід 10.11.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Дармін М.О., Кощеєв І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.11.2025 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 904/4689/25. Доручено Господарському суду Дніпропетровської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 904/4689/25.

19.11.2025 матеріали даної справи надійшли до ЦАГС.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), м. Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2025 у справі №904/4689/25 Визначено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

08.12.2025 від позивача/Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради до ЦАГС надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про те, що суд першої інстанції ухвалив законне рішення, а апеляційна скарга Відповідача є безпідставною з огляду на таке.

Щодо обов`язку оплати незалежно від актів.

Факт споживання послуг Відповідачем не заперечується. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, ч. 1 ст. 193 ГК України та умов договорів (п. 17 та п. 14), обов`язок оплати виникає з моменту отримання послуги та настання строку платежу (не пізніше 28 числа поточного місяця). Відсутність актів приймання-передачі не звільняє Відповідача від оплати, оскільки закон не ставить оплату в залежність від наявності цих документів.

Щодо посилання на пункт 8 договору (абонентське обслуговування).

Відповідач помилково тлумачить п. 6 договору, яким визначено граничний розмір плати за абонентське обслуговування за минулий період (01.01.22-31.03.22). Це не позбавляє Позивача права нараховувати абонплату в період дії договору, а отже, посилання на неможливість сплати актів після 31.03.22 є безпідставним.

Щодо нарахування інфляційних та 3% річних.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням інфляції та 3% річних. Відсутність актів не є поважною причиною прострочення, оскільки Відповідач мав оплачувати послуги щомісяця до 28 числа. Крім того, договір не покладає на Позивача обов`язок направляти акти на адресу Відповідача; вони надаються на вимогу або у погоджений спосіб.

Позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

09.09.2021 між Комунальним підприємством "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради (виконавець) та Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (споживач) укладено договір № 3999с з індивідуальними споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійним об`єктом нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водовідведення зі строком надання послуг: 01.01.2021 по 31.12.2021 (п. 1.2 договору). Відповідно до п. 1.1 вказаного договору виконавець зобов`язується надавати споживачеві послуги за тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у порядку, строки та на умовах, передбачених договором.

Загальна сума договору складає 31637,58 грн в т.ч. ПДВ 5272,93 грн (п. 5.1 договору).

Згідно з п. 17 договору розрахунковим періодом для оплати послуг є період з 15 числа попереднього місяця до 15 числа поточного місяця. Оплата послуг здійснюється не пізніше 28 числа поточного місяця. Акти-рахунки на оплату послуг формуються виконавцем (якщо не визначено споживачами іншу особу, що здійсню розподіл обсягів послуг), на основі показань вузлів комерційного обліку з урахуванням показань вузлів розподільного обліку відповідно до Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" та надаються споживачеві (його представникові) не пізніше ніж за 10 календарних днів до граничного строку внесення плати за послуги. Акти-рахунки надаються у паперовому вигляді. За згодою споживача акти-рахунки можуть надаватися йому в електронному вигляді, зокрема шляхом доступу до електронних систем обліку рахунків. Акти-рахунки надаються споживачеві на безоплатній основі.

Згідно з п. 52 договору договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками обох сторін та скріплення печатками та діє до 31.12.2021. Сторони відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України та ст. 631 Цивільного кодексу України встановлюють, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його підписання, саме з 01.01.2021, а в частині виконання своїх зобов`язань, до їх повного виконання сторонами.

30.08.2022 сторонами укладено договір №3999с з індивідуальними споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійним об`єктом нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водовідведення зі строком надання послуг: 01.10.2022 по 31.12.2022 (п. 1.2 договору).

Згідно вказаних договорів (п.1.4) місце надання послуг: м. Дніпро: просп. Дмитра Яворницького 21-А, просп. Слобожанський, 42 (3,4 поверхи), вул. Юрія Кондратюка, 108, вул. Радистів, 8, вул. Шмідта, 43А, вул. Січових стрільців, 4, вул. Данила Галицького, 31, вул. Богдана Хмельницького, 11.

На підтвердження виконання своїх зобов`язань щодо надання послуг з водопостачання позивач надав акти-рахунки приймання наданих послуг №79649 за жовтень 2021 року на суму 3137,87 грн, №88997 за листопад 2021 року на суму 2226,54 грн, №97630 за грудень 2021 року на суму 2951,46 грн, №551 за січень 2022 року на суму 2760,94 грн, №2618 за квітень 2022 на суму 2377,86 грн, №34460 за травень 2022 року на суму 1797,06 грн, №42791 за червень 2022 на суму 2179,86 грн, №51368 за липень 2022 року на суму 2232,66 грн, №59856 за серпень 2022 року на суму 4687,86 грн, №68868 за вересень 2022 року на суму 4529,46 грн, №77462 за жовтень 2022 на суму 2377,86 грн, №86025 за листопад 2022 року на суму 2853,06 грн, 94754 за грудень 2022 на суму 4305,06 грн. Відповідно до доданих роз`яснень до актів-рахунків адреси надання послуг відповідають тим адресам, що зазначені у договорах.

Позивач зазначає, що відповідач за надані послуги у повному обсязі не розрахувався, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованості у розмірі 38417,55 грн, що і стало причиною виникнення спору.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виснував, що між сторонами укладено договори про надання послуг централізованого водовідведення, за якими позивач надав відповідачу послуги, що підтверджується договорами та актами-рахунками. Відповідач факт споживання послуг не заперечував і не надав доказів їх відсутності або споживання у меншому обсязі, однак оплату не здійснив.

Посилання відповідача на відсутність актів приймання-передачі та неможливість реєстрації бюджетних зобов`язань в органах Казначейства суд визнав безпідставними, оскільки такі обставини не звільняють від обов`язку оплатити фактично спожиті послуги. Відповідач, погодившись з умовами договору, був зобов`язаний своєчасно здійснювати оплату незалежно від внутрішніх процедур бюджетного обліку.

Надані позивачем докази суд визнав більш вірогідними та достатніми для підтвердження заборгованості.

У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання суд дійшов висновку про часткове задоволення вимоги щодо 3% річних (у зв`язку з помилками в розрахунку) та повне задоволення вимоги щодо інфляційних втрат.

Отже, з відповідача підлягає стягненню: 38 417,55 грн - основний борг; 15 155,21 грн - інфляційні втрати; 3 230,66 грн - 3% річних.

Колегія суддів апеляційного суду, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Предметом позову у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання послуг централізованого водовідведення №3999с від 09.09.2021, а саме: 38 417,55 грн основного боргу; 15 155,21 грн інфляційних втрат; 4 299,86 грн 3% річних, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем обов`язку щодо своєчасної та повної оплати наданих послуг.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Як доречно зазначив суд першої інстанції, відповідно до умов договорів, оплата послуг здійснюється не пізніше 28 числа поточного місяця (п. 14). Зняття показань вузла (вузлів) комерційного обліку здійснюється щомісяця споживачем в останній день розрахункового періоду (п.15).

Так з аналізу вказаних положень законодавства та умов договору вбачається, виникнення обов`язку Відповідача щодо оплати спожитих послуг обумовлено виключно фактом отримання ним відповідної послуги та настанням визначеного в договорі чи то законі строку оплати. Обов`язок оплати спожитих послуг є безумовним і не залежить від наявності чи то відсутності у Споживача рахунків за надані послуги.

Матеріали справи встановлено, що Відповідач проти факту споживання послуг не заперечує, доказів відсутності споживання послуг або ж споживання у менших обсягах ніж ті які наведені в актах рахунках не надає.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що посилання відповідача на відсутність актів приймання-передачі послуг, як на підставу неможливості реєстрації фінансових зобов`язань в органах Казначейства, не є належною правовою підставою для звільнення від обов`язку оплати фактично спожитих послуг.

З урахуванням умов договору та наявності у споживача доступу до показників обліку спожитих послуг, відповідач мав реальну можливість самостійно визначити їх обсяг, розрахувати суму щомісячної оплати та здійснити своєчасний розрахунок.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що укладений між сторонами договір є результатом вільного волевиявлення сторін та реалізації принципу свободи договору. Сторони самостійно визначили його умови та, уклавши договір, набули взаємних прав і обов`язків, обов`язкових до виконання.

З огляду на це апеляційний суд підтримує висновок, що відповідач, добровільно погодившись із умовами договору, зобов`язаний належним чином їх виконувати. Обов`язок щодо взяття бюджетних зобов`язань на облік в органах Казначейства є внутрішнім обов`язком відповідача та не впливає на встановлені договором строки і порядок розрахунків з позивачем, так само як і перебування відповідача у процесі реорганізації не звільняє його від обов`язку своєчасної оплати фактично спожитих послуг.

Слід також зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані позивачем докази, зокрема договори та акти-рахунки, є належними, допустимими та більш вірогідними доказами на підтвердження наявності заборгованості відповідача у розмірі 38 417,55 грн, у зв`язку з чим вони є достатніми для задоволення позовних вимог у цій частині.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що згідно пункту 8 Договору з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водовідведення від 30.08.22 №3999с абонентське обслуговування нараховується за період з 01.01.22 по 31.03.22. Вказане на думку Відповідача унеможливило сплату актів приймання наданих послуг №34460, №42791, №51368, №59856 та №68868 на загальну суму 15 426, 90 грн., тобто актів які виставлялися до сплати за спожиті послуги в період після 31.03.22.

З цього приводу колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 4 договору з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водовідведення від 30.08.2022 №3999с, плата виконавцю складається з плати за послугу та плати за абонентське обслуговування.

Абзацом третім пункту 6 договору (а не пункту 8, на який помилково посилається відповідач) визначено граничний розмір плати за абонентське обслуговування за період з 01.01.2022 по 31.03.2022, який для водовідведення становить 35,19 грн з ПДВ за кожну адресу. Зазначеним положенням сторони погодили лише розмір такої плати за період, що передував укладенню договору від 30.08.2022 №3999с.

Водночас це не позбавляє позивача права нараховувати плату за абонентське обслуговування у подальшому, протягом строку дії укладеного договору.

Отже, доводи відповідача щодо неможливості оплати актів приймання наданих послуг №34460, №42791, №51368, №59856 та №68868 на загальну суму 15 426,90 грн є безпідставними.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача нарахував та заявив до стягнення 3% річних у розмірі 4299,86 грн за загальний період з 29.10.2021 по 30.07.2025 та інфляційні нарахування в розмірі 15155,21 грн з січня 2023 року по червень 2025 року.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.

Відповідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 5 ст. 254 Цивільного кодексу України визначено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Апеляційний суд погоджується з тим, що позивачем при розрахунку 3% річних не враховано вихідні дні (28.11.2021, 28.05.2022, 28.08.2022), а за актом-рахунком №94754 замість 3% річних помилково нараховано інфляцію. Тому стягненню підлягають 3% річних у сумі 3 230,66 грн. Розрахунок інфляційних втрат (15 155,21 грн) є правильним, а основний борг у сумі 38 417,55 грн - підтвердженим.

Відповідно, загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 38 417,55 грн основного боргу, 15 155,21 грн інфляційних втрат та 3 230,66 грн 3% річних.

В апеляційній скарзі Відповідач посилається на те, що порушення строків виконання зобов`язань сталося не з його вини, а внаслідок відсутності актів прийому-передачі, через що органи Казначейства не зареєстрували фінансові зобов`язання. На думку Відповідача, саме Позивач зобов`язаний був направляти йому такі акти.

Колегія суддів зазначає, що, як вже зазначалось, згідно з абзацом другим пункту 17 Договору від 09.09.2021 №3999с та абзацом другим пункту 14 Договору від 30.08.2022 №3999с оплата послуг здійснюється не пізніше 28 числа поточного місяця. Відповідно до цих же пунктів, акти-рахунки формуються виконавцем та надаються споживачеві не пізніше ніж за 10 календарних днів до граничного строку внесення плати, однак їх відсутність не звільняє споживача від обов`язку своєчасної оплати. При цьому умовами Договору не передбачено обов`язку Позивача направляти акти-рахунки на адресу Відповідача, як про те стверджує останній.

Таким чином, посилання Відповідача на те, що прострочення оплати сталося не з його вини, є безпідставними. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно зі статтею 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання; у разі прострочення він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Отже, у зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем зобов`язання з оплати отриманих послуг, Позивач правомірно нарахував 3% річних та інфляційні втрати.

Доводи апеляційної скарги відповідача наведених висновків суду не спростовують та фактично зводяться до переоцінки обставин, встановлених місцевим судом, яким надана належна правова оцінка.

Таким чином, доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2025 у справі №904/4689/25 слід залишити без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.

Керуючись ст. 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), м. Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2025 у справі №904/4689/25 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2025 у справі №904/4689/25 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя М.О. Дармін