ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року м. ЧернівціСправа № 926/1898/24

За позовом керівника Чернівецької окружної прокуратури м. Чернівці в інтересах держави в особі:

1. Глибоцької селищної ради м. Глибока, Чернівецької області

2. Західного офісу Держаудитслужби м. Львів

до відповідачів:

1. Товариства з обмеженою відповідальністю Національна енергетична група м. Чернівці

2. Комунального некомерційного підприємства «Глибоцька багатопрофільна лікарня» Глибоцької селищної ради м. Глибока, Чернівецької області

про визнання додаткових угод недійсними та стягнення 200353,56 грн.

Суддя Бутирський А.А.

при секретарі Нікітюк Є.В.

Представники сторін:

від позивача-1 не з`явився

від позивача-2 не з`явився

від відповідача-1 Хлапоніна О.Р. у порядку самопредставництва

від відповідача-2 не з`явився

У засіданні приймали участь: Маріуца Р.А. прокурор

СУТЬ СПОРУ: керівник Чернівецької окружної прокуратури м. Чернівці в інтересах держави в особі Глибоцької селищної ради м. Глибока, Чернівецької області та Західного офісу Держаудитслужби м. Львів звернувся до Господарського суду Чернівецької області з позовом до ТОВ Національна енергетична група м. Чернівці та Комунального некомерційного підприємства «Глибоцька багатопрофільна лікарня» Глибоцької селищної ради м. Глибока, Чернівецької області про визнання додаткових угод (№ 2 від 26.07.2021 р., № 3 від 30.07.2021 р., № 4 від 12.08.2021 р., № 5 від 16.08.2021 р., № 6 від 18.08.2021 р., № 7 від 08.09.2021 р., № 8 від 19.10.2021 р., № 9 від 26.10.2021 р., № 10 від 29.10.2021 р., № 11 від 22.12.2021 р. до договору про постачання електричної енергії споживачу № 347 від 08.07.2021 р.) недійсними та стягнення з відповідача-1 на користь позивача-1 200353,56 грн.

Ухвалою від 02.08.2024 р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 26.08.2024 р.

Ухвалою від 18.09.2024 р. провадження у справі зупинено, а ухвалою від 26.02.2025 р. поновлено.

Ухвалою від 07.05.2025 р. провадження у справі зупинено, а ухвалою від 20.01.2026 р. поновлено.

Ухвалою від 25.02.2026 р. закрито підготовче провадження у справі, її розгляд призначено на 23.03.2026 р.

У судовому засіданні 23.03.2026 р. оголошено перерву до 30.03.2026 р.

Позовні вимоги обґрунтовано наступним.

08.07.2021 між Лікарнею і Товариством укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 347 (далі Договір).

Цей Договір про постачання електричної енергії споживачу є договором, який встановлює порядок і умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України (п. 1.1 Договору).

У подальшому, керуючись п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» сторонами укладено 11 додаткових угод до Договору, згідно яких було збільшено ціну на електроенергію з одночасним зменшенням обсягу постачання електричної енергії, що суперечить Закону України «Про публічні закупівлі».

Позивач-1 у судове засідання не з`явився, хоча у був повідомлений про час і місце розгляду справи належним чином.

Позивач-2 позов підтримав із підстав, наведених прокурором.

Відповідач-1 проти позову заперечує, виходячи з наступного.

Прокурор немає права звертатись до суду в інтересах держави в особі Ради, яка незважаючи на те, що можливо і є розпорядником бюджетних коштів, виступає не як суб`єкт владних повноважень у відносинах між Відповідачами (відносини виключно зобов`язального характеру).

Також зазначає, що прокурором обрано неефективний спосіб захисту, що є самостійною підставою у відмові в позові.

Крім того, відповідач-1 вказує на те, що прокурор виходить з тлумачення вимог пункту 2 частини 5 статті Закону України «Про публічні закупівлі» в тому розумінні, що підвищення ціни за одиницю товару можливе лише один раз, що є безпідставним.

Відповідач-2 у судове засідання не з`явився, хоча у був повідомлений про час і місце розгляду справи належним чином.

Розглянувши подані документи, з`ясувавши обставини справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд

ВСТАНОВИВ:

За результатами проведеної процедури закупівлі 08.07.2021 між відповідачами укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 347 (далі Договір).

Цей Договір про постачання електричної енергії споживачу є договором, який встановлює порядок і умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України (п. 1.1 Договору).

За цим Договором Постачальник (відповідач-1) продає електричну енергію Споживачу (відповідач-2) для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії (п. 2.2 Договору).

Строк (термін) поставки (передачі) електричної енергії: з дати підписання договору по 31.12.2021 (п. 3.1 Договору).

Місце поставки електричної енергії - об`єкти споживача за адресою: Чернівецька область, смт. Глибока, вул. Шевченка,14. При цьому обов`язковою умовою для постачання електричної енергії на об`єкти Споживача є наявність у Постачальника у встановленому порядку з оператором системи розподілу договору про надання послуг з розподілу електричної енергії (п. 3.2 Договору).

Загальна сума Договору становить 471 тис. грн з ПДВ. Ціна за 1 кВт. год електричної енергії за цим договором становить 1,57 грн (п. 5.1 Договору).

Істотні умови договору не можуть змінюватись до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадків передбачених ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі», в тому числі зміни ціни за одиницю товарів не більше ніж на 10 % у разі коливання такого товару на ринку, за умови, що зазначена ціна не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі (п. 5.4, п.5.4.2 Договору).

Сторони протягом дії цього договору мають право ініціювати внесення змін у договір у частині ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 % кожного разу з урахуванням попередніх змін, внесених до нього (п. 5.4.2.1 Договору).

Наявність факту коливання ціни товару на ринку підтверджується довідками або листами (завіреними копіями довідок/листів) відповідних органів, установ, організацій, інформацією з сайту ДП «Оператор ринку», які уповноважені надавати інформацію щодо коливання ціни товару на ринку (п. 5.4.2.1 Договору).

Сторони вносять до договору зміни у разі зміни регульованого тарифу на передачу та розподіл електричної енергії, з моменту набрання чинності нормативно-правовим актом, яким встановлено (змінено) регульовану ціну (тариф) на передачу та розподіл електричної енергії. Підтвердженням необхідності внесення таких змін є чинні нормативно - правові акти відповідного уповноваженого органу або держави щодо встановлення (зміни) регульованого тарифу на передачу та розподіл електричної енергії (п. 5.4.2.1 Договору).

Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць (п. 5.9 Договору).

Цей Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) Сторін і діє до 31.12.2021, а в частині проведення розрахунків до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (п.13.1 Договору).

Відповідно до п. 16.1 Договору невід`ємною частиною цього договору є додаток 1 «Договірні обсяги закупівлі електричної енергії»

Відповідно до Додатку 1 до Договору прогнозовані обсяги споживання становлять 300000 кВт/год.

У подальшому, керуючись п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (далі Закон) сторонами укладено 11 додаткових угод до Договору, згідно яких було збільшено ціну на електроенергію з одночасним зменшенням обсягу постачання електричної енергії, зокрема:

Додатковою угодою № 1 від 22.07.2021 ціну за 1 кВт/год збільшено до 1,726843 грн (на 9,99 %), кількість електроенергії зменшено до 272752 кВт/год.

Листом від 21.07.2021 № 1-286 Товариство обґрунтувало необхідність підвищення ціни коливанням ціни на ринку, оскільки на момент участі у торгах Товариство виходило з останньої відомої середньозваженої ціни, яка становила - 1098,36 грн за мВТ/год, а за результатами торгів за червень ціна піднялась на 32,57 %.

На підтвердження коливання ціни Товариством надано довідки Чернівецької торгово-промислової палати № 878/1 від 20.07.2021 про середньозважену ціну електричної енергії, згідно офіційного вебсайту ДП «Оператор ринку» «на добу наперед» станом на 08.07.2021 (1263,47 грн) та на 07.07.2021 (734,85 грн);

Відповідно до п. 4 вказаної додаткової угоди сторони домовились, що дія цієї додаткової угоди набирає чинності з моменту підписання, але у відповідності ст. 631 ЦК України поширює свою дію на відносини сторін, що склалися з 12.07.2021 (дати зміни постачальника).

Додатковою угодою № 2 від 26.07.2021 ціну за 1 кВт/год збільшено до 1,899354 грн (на 9,98 %), кількість електроенергії зменшено до 247979 кВт/год.

Листом від 23.07.2021 № 1-288 Товариство обґрунтувало необхідність підвищення ціни коливанням ціни на ринку аналогічними доводами зазначеними у попередньому листі.

На підтвердження коливання ціни Товариством надано довідку Чернівецької ТПП № 878/2 від 20.07.2021 про середньозважену ціну електричної енергії станом на 09.07.2021 (1403,88 грн) та на 08.07.2021 (1263,47 грн);

Відповідно до п. 4 вказаної додаткової угоди сторони домовились, що дія цієї додаткової угоди набирає чинності з моменту підписання, але у відповідності ст. 631 ЦК України поширює свою дію на відносини сторін, що склалися з 12.07.2021 (дати зміни постачальника).

Додатковою угодою № 3 від 30.07.2021 ціну за 1 кВт/год збільшено до 2,089099 грн (на 9,99 %), кількість електроенергії зменшено до 225456 кВт/год.

Листом від 26.07.2021 № 1-300 Товариство обґрунтувало необхідність підвищення ціни доводами аналогічними, які викладені у попередніх листах.

На підтвердження коливання ціни Товариством надано довідку Чернівецької торгово-промислової палати № 878/3 від 20.07.2021 про середньозважену ціну електричної енергії, згідно офіційного веб-сайту ДП «Оператор ринку» «на добу наперед» станом на 09.07.2021 (1403,88 грн) та на 12.07.2021 (1552,32 грн);

Відповідно до п. 4 вказаної додаткової угоди сторони домовились, що дія цієї додаткової угоди набирає чинності з моменту підписання, але у відповідності ст. 631 ЦК України поширює свою дію на відносини сторін, що склалися з 12.07.2021 (дати зміни постачальника).

Отже, додатковими угодами № 1-3 збільшено ціну з 12.07.2021 на 33,06 % від ціни встановленої у договорі.

Додатковою угодою № 4 від 12.08.2021 ціну за 1 кВт/год збільшено до 2,2977999 грн (на 9,9 %), кількість електроенергії зменшено до 206090 кВт/год.

Листом від 02.08.2021 № НЕГ-310/21 Товариство обґрунтувало необхідність підвищення ціни коливанням ціни на ринку, а саме зазначило про те, що згідно аналітичних матеріалів ДП «Оператор ринку» на початку серпня значно зросла ціна на ринку.

На підтвердження коливання надано роздруківки з ДП «Оператор ринку» щодо цін станом на 12.07.2021 та 30.07.2021.

Відповідно до п. 3 вказаної додаткової угоди сторони домовились, що дія цієї додаткової угоди набирає чинності з моменту підписання, але у відповідності ст. 631 ЦК України поширює свою дію на відносини сторін, що склалися з 01.08.2021 (дати зміни постачальника).

Додатковою угодою № 5 від 16.08.2021 ціну за 1 кВт/год збільшено до 2,527350 грн (на 9,9 %), кількість електроенергії зменшено до 188483 кВт/год.

Листом від 09.08.2021 № 1-322 Товариство обґрунтувало про необхідність внесення змін до договору підвищенням ціни на ринку перші п`ять днів серпня на 53,43%;

На підтвердження коливання ціни Товариством надано довідку Чернівецької ТПП № 1034/3 від 20.08.2021 про середньозважену ціну електричної енергії станом на 05.08.2021(1988,79 грн) та 30.07.2021 (1727,33 грн),

Відповідно до п. 3 вказаної додаткової угоди сторони домовились, що дія цієї додаткової угоди набирає чинності з моменту підписання, але у відповідності ст. 631 ЦК України поширює свою дію на відносини сторін, що склалися з 01.08.2021 (дати зміни постачальника).

Додатковою угодою № 6 від 17.08.2021 ціну за 1 кВт/год збільшено до 2,779832 грн (на 9,99 %), кількість електроенергії зменшено до 172476 кВт/год.

Листом від 18.08.2021 № 1-360 Товариство повідомило про необхідність підвищення ціни у зв`язку із коливанням середньозваженої ціни електроенергії на РДН ОЕС .

На підтвердження коливання ціни Товариством надано довідку Чернівецької ТПП № 1034/4 від 20.08.2021 про ціни станом на 05.08.2021 та 09.08.2021.

Відповідно до п. 3 вказаної додаткової угоди сторони домовились, що дія цієї додаткової угоди набирає чинності з моменту підписання, але у відповідності ст. 631 ЦК України поширює свою дію на відносини сторін, що склалися з 01.08.2021 (дати зміни постачальника).

Додатковою угодою № 7 від 08.09.2021 ціну за 1 кВт/год збільшено до 3,020843 грн (на 8,67 %), кількість електроенергії зменшено до 159692 кВт/год.

Листом від 02.09.2021 № 1-401 Товариство повідомило про необхідність підвищення ціни у зв`язку з коливання ціни на ринку у бік збільшення.

На підтвердження коливання ціни Товариством надано роздруківки з сайту ДП «Оператор ринку».

Відповідно до п. 3 вказаної додаткової угоди сторони домовились, що дія цієї додаткової угоди набирає чинності з моменту підписання, але у відповідності ст. 631 ЦК України поширює свою дію на відносини сторін, що склалися з 01.08.2021 (дати зміни постачальника).

Отже, додатковими угодами № № 4 - 7 збільшено ціну з 01.08.2021 на 74,9 % від ціни встановленої у договорі, з урахуванням змін внесених додатковою угодою № 1.

Додатковою угодою № 8 від 19.10.2021 ціну за 1 кВт/год збільшено до 3,244681 грн (на 7,4 %), кількість електроенергії зменшено до 153749 кВт/год.

Листом від 08.10.2021 № 1 - 498 Товариство повідомило про необхідність підвищення ціни у зв`язку з коливання ціни на ринку у бік збільшення.

На підтвердження коливання ціни Товариством надано довідку Чернівецької ТПП № 1034/5 від 20.08.2021 про ціни станом на 09.08.2021 та 10.08.2021.

Відповідно до п. 3 вказаної додаткової угоди сторони домовились, що дія цієї додаткової угоди набирає чинності з моменту підписання, але у відповідності ст. 631 ЦК України поширює свою дію на відносини сторін, що склалися з 01.10.2021 (дати зміни постачальника).

Додатковою угодою № 9 від 26.10.2021 ціну за 1 кВт/год збільшено до 3,526319 грн (на 8,68 %), кількість електроенергії зменшено до 147343 кВт/год.

Листом від 13.10.2021 № 1-587 Товариство повідомило про необхідність підвищення ціни у зв`язку з коливання ціни на ринку у бік збільшення.

На підтвердження коливання ціни Товариством надано роздруківки з сайту ДП «Оператор ринку».

Додатковою угодою № 10 від 29.10.2021 ціну за 1 кВт/год збільшено до 3,646213 грн (на 3,4 %), кількість електроенергії зменшено до 144917 кВт/год.

Листом від 20.10.2021 № 1-587 Товариство повідомило про необхідність підвищення ціни у зв`язку з коливання ціни на ринку у бік збільшення.

На підтвердження коливання ціни Товариством надано довідку Чернівецької ТПП № 1293/3 від 19.10.2021 про ціни станом на 04.10.2021 та 13.10.2021 та роздруківки з сайту ДП «Оператор ринку».

Додатковою угодою № 11 від 29.10.2021 внесено зміни до Договору та встановлено вартість договору 432251,31 грн та викладено додаток № 1 в новій редакції.

Загалом, згідно вказаних угод ціну на електроенергію збільшено на 132,24 % у порівнянні з ціною зазначеною у Договорі.

Відповідно до ч.3 ст.3 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно із ч.3 ст.41 ГПК України у господарських справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

У статті 1311 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про прокуратуру" прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (п.2 ч.1 ст.2 Закону України "Про прокуратуру").

Згідно з ч.1, ч.3 ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ч.3 ст.53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

За умовами ч.1 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Судом враховується, що у рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи №1604(2003) від 27.05.2003р. "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Згідно з пунктом 2 Рекомендації Rec (2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам "Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції", прийнятої 19.09.2012р. на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

На сьогодні однозначною є практика Європейського суду з прав людини, який відстоює позицію про можливість участі прокурора у справі тільки за наявності на це підстав.

Європейський суд з прав людини у низці справ роз`яснював, що одна лише участь ("активна" чи "пасивна") прокурора або іншої особи рівнозначної посади може розглядатися як порушення п.1 ст.6 Конвенції (рішення у справі "Мартіні проти Франції").

Оскільки прокурор, висловлюючи думку з процесуального питання, займає одну зі сторін спору, його участь може створювати для сторони відчуття нерівності (рішення у справі "Кресс проти Франції"). Принцип рівності сторін є одним із елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду в розумінні пункту першого статі 6 Конвенції. Останній потребує "справедливої рівноваги сторін": кожна сторона повинна мати розумну можливість надати свою позицію в умовах, які не створюють для неї суттєвих незручностей порівняно з іншою стороною (рішення у справі "Івон проти Франції", рішення у справі "Нідерест-Хубер проти Швейцарії").

Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (рішення від 15.01.2009 у справі "Менчинська проти Росії").

Між тим Європейський суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

Отже, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п.3 ч.1 ст.1311 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Таким чином, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п.3 ч.2 ст.129 Конституції України).

Враховуючи зазначене, наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (постанови ВП ВС від 20.11.2018 у справі №5023/10655/11 (п.п.6.21, 6.22), від 26.02.2019 у справі №915/478/18 (п.п.4.19, 4.20), від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц (п.26), від 18.03.2020 у справі №553/2759/18 (п.35), від 06.07.2021 у справі №911/2169/20 (п.п.8.5), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (п.80), від 20.07.2022 у справі №910/5201/19 (п.75), від 05.10.2022 у справах №923/199/21 (п.п.8.16) і №922/1830/19 (п.п.7.1)).

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанови від 27.02.2019 у справі №761/3884/18 (п.35), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (п.81), від 20.07.2022 у справі №910/5201/19 (п.76), від 05.10.2022 у справах №923/199/21 (п.п.8.17) і №922/1830/19 (п.п.7.2)). Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (постанови від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц (п.27), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (п.81), від 05.10.2022 у справах №923/199/21 (п.п.8.18) і №922/1830/19 (п.п.7.3)).

У пункті 55 постанови від 14.12.2022р. у справі №2-3887/2009 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ці висновки актуальні також щодо участі територіальної громади в цивільних правовідносинах та судовому процесі.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч.2 ст.19 Конституції України).

Відповідно до ст.7 Закону "Про публічні закупівлі" регулювання та державний контроль у сфері закупівель здійснюють: - Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері б закупівель (Міністерство економіки України); - Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування (Державне казначейство); - Банки (під час оплати за договорами про закупівлю); - Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю (Державна аудиторська служба України); - Антимонопольний комітет України; - Рахункова палата.

Відповідно до ст.7-1 Закону "Про публічні закупівлі" Держаудитслужба здійснює моніторинг закупівлі протягом проведення процедури закупівлі, укладення договору та його виконання. За результатами моніторингу закупівлі складається висновок, в якому має міститься опис порушення та зобов`язання щодо усунення порушення.

Закупівлі також перевіряються органом державного фінансового контролю під час проведення інспектування, а також під час державного фінансового аудиту. Перевірки закупівель проводяться за письмовим рішенням керівника органу державного фінансового контролю або його заступника за наявності однієї з таких підстав: 1) виникнення потреби у документальній та фактичній перевірці питань, які не можуть бути перевірені під час моніторингу процедури закупівлі, а саме: стану виконання умов договору, внесення змін до нього, в тому числі вимог щодо якості, кількості (обсягів) предмета закупівлі, ціни договору.

У відповідності до вимог п.8 ч.1 ст.10 Закону "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" передбачено право Держаудитслужби порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.

Згідно з ч.1 ст.6 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон № 280/97-ВР) первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.

Відповідно до положень ст.18-1 Закону №280/97-ВР орган місцевого самоврядування має право звертатись до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.140 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Держава бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів: згідно положень ч.1 ст.62 Закону № 280/97-ВР держава фінансово підтримує місцеве самоврядування, бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів, здійснює контроль за законним, доцільним, економним, ефективним витрачанням коштів та належним їх обліком. Вона гарантує органам місцевого самоврядування доходну базу, достатню для забезпечення населення послугами на рівні мінімальних соціальних потреб. У випадках, коли доходи від закріплених за місцевими бюджетами загальнодержавних податків та зборів перевищують мінімальний розмір місцевого бюджету, держава вилучає із місцевого бюджету до державного бюджету частину надлишку в порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

У низці постанов Верховного Суду викладено правову позицію, що закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатися з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них (постанови Верховного Суду від 25.02.2021 у справі №912/9/20, від 19.08.2020р. у справі №923/449/18, від 18.06.2021р. у справі №927/491/19).

У постанові від 26.06.2019р. у справі №587/430/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що в судовому процесі, держава бере участь у справі, як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах.

Згідно зі статтею 172 ЦК України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

З урахуванням вищезазначеного, завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладення підконтрольним органу місцевого самоврядування комунальним закладом незаконних правочинів, порушує економічні інтереси територіальної громади.

Відповідно до пункту 2 Статуту Лікарні, затвердженого рішенням Глибоцької селищної ради від 03.11.2021 (далі Статут) єдиним засновником Лікарні є Глибоцька селищна рада.

Лікарня заснована на базі майна, що знаходиться у комунальні власності Глибоцької територіальної громади. Лікарня підзвітна і підконтрольна засновнику в частині господарської діляьності (п. п. 3,4 Статуту Розділу 1).

Лікарня є одержувачем бюджетних коштів в межах затверджених бюджетних асигнувань. Майно Лікарні є комунальною власністю Глибоцької територіальної громади і закріплюється за ним на праві оперативного управління.(п. 2 Розділу 4 та п. 1 Розділу 5 Статуту).

Контроль за фінансово-господарською діяльністю Лікарні здійснюють уповноважені органи в межах їх повноважень та згідно встановленого чинним законодавством України порядку (п. 2 Розділу 10 Статуту).

Засновник самостійно або через уповноважений ним виконавчий орган здійснює контроль фінансово-господарської діяльності Лікарні. Лікарня подає Засновнику, за його вимогою, бухгалтерський звіт та іншу документацію, яка стосується фінансово-господарської , кадрової та медичної діяльності. (п. п 3, 4 Розділу 10 Статуту).

Отже, оскільки засновником Лікарні та власником її майна є територіальна громада в особі селищної ради, яка фінансує і контролює діяльність цього закладу, а також зобов`язана контролювати виконання бюджету територіальної громади, зокрема законність та ефективність використання Лікарнею коштів цих бюджетів за договорами про закупівлю товарів, Глибоцька селищна рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів відповідної територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів відповідного бюджету, а тому є належним позивачем у цій справі.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21, від 22.08.2023 у справі № 924/564/22, від 22.12.2022 у справі № 904/123/22, від 26.10.2022 у справі № 904/5558/20, від 21.12.2022 у справі № 904/8332/21.

За висновками Верховного Суду, викладеними у підпункті 6.45 постанови від 16.05.2021 у справі № 910/11847/19, правовий статус розпорядників бюджетних коштів, їх повноваження та відповідальність визначені положеннями Бюджетного кодексу України (далі - БК України) та підзаконними нормативно - правовими актами, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228, якою затверджено Порядок складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ (далі - Порядок).

Абзацами першим та другим пункту 5 Порядку визначено, зокрема, що установам можуть виділятися бюджетні кошти тільки за наявності затверджених кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду. Установи мають право брати бюджетні зобов`язання витрачати бюджетні кошти на цілі та в межах, установлених затвердженими кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду.

За змістом абзацу другого пункту 43 Порядку розпорядники мають право провадити діяльність виключно в межах бюджетних асигнувань, затверджених кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду.

Ураховуючи наведене, Лікарня у спірних правовідносинах діє як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня (отримувач бюджетних коштів) та є замовником товару (електроенергії) в обсязі та в межах видатків, що визначені Глибоцькою селищною радою (розпорядником бюджетних коштів вищого рівня).

Згідно із частиною четвертою статті 48 БК України зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.

З огляду на викладене, використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб - мешканців селища; завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності; неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладення підконтрольним органу місцевого самоврядування комунальним закладом незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси територіальної громади, а тому наявні підстави для стягнення безпідставно отриманих коштів за незаконними правочинами на користь Глибоцької селищної ради.

Таким чином, суд приходить висновку, що прокурор правомірно та в межах своїх повноважень звернувся із позовною заявою в інтересах держави в особі позивачів до відповідачів, а відтак доводи відповідача-1 стосовно представництва прокурора в інтересах держави в особі позивачів підлягають відхиленню.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки товару на підставі укладеного договору в силу ст.11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Відповідно до ст.144 Господарського кодексу України (далі ГК України) майнові права та майнові обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

При вирішенні цього спору суд керується приписами ч.1 ст.67 ГК України, згідно з якою відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Відповідно до ч.1 ст.179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦУ України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорі.

Згідно зі статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст.185 ГК України до укладення господарських договорів на біржах, оптових ярмарках, публічних торгах застосовуються загальні правила укладення договорів на основі вільного волевиявлення, з урахуванням нормативно-правових актів, якими регулюється діяльність відповідних бірж, ярмарків та публічних торгів.

У відповідності до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору (ст.632 ЦК України).

Договір про постачання електричної енергії споживачу - домовленість двох сторін (електропостачальник і споживач), що є документом певної форми, яка передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником за вільними цінами (пп.1.1.2 п.1.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії).

Суд встановив, що за результатами процедури відкритих торгів між сторонами укладений договір про постачання електричної енергії споживачу.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади визначено Законом України "Про публічні закупівлі" (надалі - Закон).

Метою вказаного Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Договір про закупівлю - це господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару (п.6 ч.1 ст.1 Закону).

Статтею 41 Закону унормовано, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно з ч.4 ст.41 Закону, умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Разом з тим, п.2 ч.5 ст.41 Закону встановлено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема збільшення ціни за одиницю товару до 10% пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

Вбачається, що ключовим у даній нормі Закону є те, що для збільшення ціни за одиницю товару має бути реальне коливання ціни такого товару на ринку в сторону збільшення, що повинно оцінюватися починаючи від підписання договору та до моменту укладення відповідної додаткової угоди (або ж момент розповсюдження дії додаткової угоди), тобто на момент укладання додаткової угоди ціни на товар повинні бути вищими ніж на момент укладання основного договору про закупівлю (або ж додаткової угоди, у разі її обґрунтованого укладення).

Наведене підтверджується також історичним тлумаченням норм п.2 ч.5 ст.41 Закону №922-VІII. У цьому Законі в редакції до 19.04.2020 року норма п.2 ч.5 ст.41 була викладена в ст.36 та мала такий зміст: "Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10% у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі".

Отже, вказана норма Закону №922-VIII в редакції до 19.04.2020 року не дозволяла зміни ціни за одиницю товару більше ніж на 10% від ціни, визначеної сторонами при укладенні договору про закупівлю, проте не обмежувала сторони в можливості багато разів змінювати (не було обмежень щодо строків зміни ціни) таку ціну протягом дії договору в межах встановлених 10% у разі коливання ціни такого товару на ринку.

Зазначена норма була змінена Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про публічні закупівлі" та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення публічних закупівель" №114-ІХ від 18.09.2019 року (далі - Закон №114-ІХ), яким Закон №922-VIII було викладено в новій редакції. У новій редакції зазначена норма була викладена в п.2 ч.5 ст.41 Закону №922-VIII та доповнена умовою, що така зміна ціни в бік збільшення не може відбуватись частіше ніж один раз на 90 днів, крім закупівлі бензину, дизельного пального, газу та електричної енергії.

Отже, в новій редакції норма п.2 ч.5 ст.41 Закону №922-VIII не змінила свого змісту щодо розміру зміни ціни за одиницю товару (не більше ніж на 10% від ціни, визначеної сторонами при укладенні договору про закупівлю), проте була доповнена умовою, яка обмежила строки зміни такої ціни, а саме не частіше ніж один раз на 90 днів.

Як убачається з пояснювальної записки до проекту Закону №114-ІХ, метою його прийняття було удосконалення системи публічних закупівель, спрямованої на розвиток конкурентного середовища та добросовісної конкуренції у сфері закупівель, а також забезпечення виконання міжнародних зобов`язань України у сфері публічних закупівель, у тому числі протидії "ціновому демпінгу" коли учасник процедури закупівлі пропонує значно занижену ціну товару, щоб перемогти, а потім через додаткові угоди суттєво збільшує ціну товару та відповідно зменшує обсяг закупівлі, чим нівелює результати публічної закупівлі.

За такої мети очевидно, що зміни, внесені законодавцем Законом №114-ІХ у вказану норму п.2 ч.5 ст.41 Закону №922-VIII, не були спрямовані на те, щоб дозволити учасникам публічних закупівель використовувати "ціновий демпінг" з подальшим збільшенням ціни за одиницю товару більше ніж на 10% від ціни, визначеної сторонами за результатами процедури закупівлі та при укладенні договору про закупівлю.

Із системного тлумачення наведених норм ЦК України, ГК України та Закону вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.

Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку ст.652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у cт.652 ЦК України та п.2 ч.5 cт.41 Закону, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

В іншому випадку не досягається мета Закону, яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.

Згідно з роз`ясненням Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 3302-06/34307-06 "Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю" від 27.10.2016р. несення змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим. Перелік органів, установ, організацій, які уповноважені надавати відповідну інформацію щодо коливання ціни товару на ринку, не є вичерпним.

Для прийняття рішення про збільшення ціни товару у замовника повинні бути обґрунтовані підстави, зокрема, надані постачальником підтвердження (довідка, експертний висновок) компетентних органів (установ, організацій) про підвищення цін на ринку відповідної продукції.

Верховним Судом у постанові від 07.09.2021р. у справі №927/1058/21 висловлено правову позицію, що обмеження у 10% застосовується як максимальний ліміт: щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

У постанові Великої Палати Верховного суду від 24.01.2024 року у справі №922/2321/22 (провадження №12-57гс23) викладено правову позицію: "Відповідно до частини четвертої ст.41 Закону №922-VIII умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі".

Електрична енергія є товаром у розумінні п.34 ч.1 ст.1 Закону №922-VIII. Так, переглядаючи справу №903/383/22, Верховний Суд (постанова Верховного Суду від 16.02.2023р.) зазначив про необґрунтованість доводів скаржника, що положення п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" не застосовуються у випадках зміни умов договору про закупівлю електричної енергії, оскільки згідно з вказаною нормою не застосовуються в частині строків зміни ціни, а не в частині обмежень більш ніж на 10% збільшення ціни за одиницю товару.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові №927/491/19 від 18.06.2021р. зазначив, що постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Верховний Суд у постанові від 28.09.2023р. по справі №927/56/23 зазначив про те, що право сторін договору на внесення змін до нього не може відбуватися з порушенням законодавства у сфері публічних закупівель, відповідно, свобода договору не може превалювати над дотримання вимог закону.

Відтак, обов`язкові умови, необхідні для зміни ціни за одиницю електричної енергії (як товару), визначені саме у п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі". Згідно вимог п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі", істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

Таким чином, законодавець не лише встановив обов`язкову вимогу щодо пропорційного збільшення ціни за одиницю товару по відношенню до збільшення ціни товару на ринку, а й відсоткове обмеження такого збільшення (до 10 відсотків).

Верховний Суд у постанові від 16.02.2023р. по справі №903/366/22 зазначає, що виключно коливання цін на ринку електричної енергії не може бути беззаперечною підставою для автоматичного перегляду (збільшення) погодженої сторонами ціни за одиницю товару. При цьому, Верховний Суд зазначив, що обмеження 10 відсотків застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни - кількість підписаних додаткових угод (як приклад, постанови від 16.02.2023р. у справах №903/366/22 та №903/383/22, де досліджувалося питання щодо правовірності внесення змін до договорів про постачання електричної енергії споживачам).

До принципів здійснення публічних закупівель (згідно ч.1 ст.5 Закону України "Про публічні закупівлі") віднесені максимальна економія, а також ефективність та пропорційність. Замовники, учасники процедур закупівлі, суб`єкт оскарження, їхні представники повинні добросовісно користуватися своїми правами, визначеними цим Законом (ч.5 ст.5 Закону України "Про публічні закупівлі").

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5-6 ст.203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з п.1 ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені у ст.203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх і непрацездатних дітей.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до положень ч.1-2 ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Стаття 652 ЦК України передбачає, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Через зміну істотних обставин договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) у момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Як передбачено положеннями ч.1-3 ст.188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. При цьому сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це іншій стороні договору. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у 20-денний строк після одержання пропозиції повідомляє іншу сторону про результати такого розгляду.

Згідно з ч.2 ст.632 ЦК України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

За змістом ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії (пункт 2 цієї частини).

Таким чином, системний аналіз положень ст.ст.651-652 ЦК України, ст.188 ГК України та положень п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" дає підстави для висновку про те, що зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися (подібний висновок наведений у постановах Верховного Суду від 09.06.2022р. у справі №927/636/21, від 07.12.2022р. у справі №927/189/22, від 16.02.2023р. у справі №903/383/22).

Будь-який покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, як і у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки. При цьому, така відмова покупця не надає постачальнику права в односторонньому порядку розірвати договір.

На думку суду, відповідачем не надано достатніх доказів на підтвердження коливання ціни на електричну енергію в сторону її збільшення, що зумовило укладання відповідних додаткових угод, а відтак відповідачем не доведено виникнення у нього права змінити вартість електричної енергії, що поставляється за договором, у зв`язку із коливанням цін на ринку, отже укладення додаткових угод до договору щодо зміни ціни на товар за відсутності підстав для цього, визначених Законом, тим самим спотворює результати торгів та нівелює економію, яку було отримано під час підписання договору.

При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну, постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Виключно коливання цін на ринку не може бути беззаперечною підставою для автоматичного перегляду (збільшення) погодженої сторонами ціни за одиницю товару.

Як вже було зазначено вище, сторони, протягом строку дії договору десять разів змінювали вартість електричної енергії, за відсутності доказів, що її вартісні показники упродовж дії договору зростали в такій прогресії, що виконання його умов стало вочевидь невигідним (збитковим) управлінню освіти Чернівецької міської ради.

Отже, зміст оспорюваних додаткових угод суперечить ч.3 ст.632 ЦК України та п.2.5 ст.41 ЗУ ''Про публічні закупівлі", за таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог прокурора щодо визнання додаткових угод: № 2 від 26.07.2021, № 3 від 30.07.2021, № 4 від 12.08.2021, № 5 від 16.08.2021, № 6 від 18.08.2021, № 7 від 08.09.2021, № 8 від 19.10.2021, № 9 від 26.10.2021, № 10 від 29.10.2021, № 11 від 22.12.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 347 від 08.07.2021 недійсними.

Згідно із частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Таким чином, грошові кошти в сумі 200353,56 грн є такими, що були безпідставно одержані Товариством, підстава їх набуття відпала, а тому відповідач-1 зобов`язаний їх повернути до бюджету.

У зв`язку із наведеним позов підлягає задоволенню.

Доводи відповідача-1 не беруться до уваги судом з підстав, що наведені вище.

Судові витрати у частині позову щодо визнання додаткових угод недійсними слід віднести на відповідачів, з вини яких було укладені недійсні правочини.

Судові витрати у частині стягнення грошових коштів віднести на відповідача-1, з вини якого спір безпідставно доведено до розгляду судом.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсними додаткові угоди № 2 від 26.07.2021, № 3 від 30.07.2021, № 4 від 12.08.2021, № 5 від 16.08.2021, № 6 від 18.08.2021, № 7 від 08.09.2021, № 8 від 19.10.2021, № 9 від 26.10.2021, № 10 від 29.10.2021, № 11 від 22.12.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 347 від 08.07.2021.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна енергетична група» (), вул. Ясська, 13, м. Чернівці на користь Глибоцької селищної ради (), вул. Шевченка, 1, смт. Глибока сплачені кошти в сумі 200353,56 грн.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна енергетична група» (), вул. Ясська, 13, м. Чернівці на користь Чернівецької обласної прокуратури, , вул. Кордуби, 21-А, м. Чернівці 18168,00 грн. судового збору.

5. Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Глибоцька багатопрофільна лікарня» Глибоцької селищної ради, ,вул. Шевченка, 14, м. Глибока, Чернівецької області на користь Чернівецької обласної прокуратури, , вул. Кордуби, 21-А, м. Чернівці 15140,00 грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Західного апеляційного господарського суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 09.04.2026 р.

Суддя А.А. Бутирський