ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

про передачу за підсудністю

"14" квітня 2026 р.м. ХарківСправа № 922/1260/26

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

розглянувши матеріали

позовної заяви Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (61057, м. Харків, вул. Гоголя, буд. 10)
до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (вул. Симона Петлюри, буд. 25, м. Київ, 01032)
про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Харківенергозбут" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго", в якій просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (, місцезнаходження: вул. Симона Петлюри, буд. 25, м. Київ, 01032) на користь Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» (, місцезнаходження: вул. Гоголя, буд. 10, м. Харків, 61057) борг у сумі 1 537 793,57 грн, з яких: 3 % річних 487 682,28 грн, інфляційні втрати 1 050 111,29 грн, а також судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань згідно умов укладеного між сторонами Договору про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел № 0099-09021 від 01.07.2019.

Обґрунтовуючи підсудність справи Господарському суду Харківської області, позивач посилається на ч. 3 ст. 30 ГПК України (виключна підсудність спорів, що виникають з приводу нерухомого майна) та зазначає, що генеруючі установки (сонячні панелі, вітрогенератори) приватних домогосподарств нерозривно пов`язані з земельними ділянками та/або нерухомим майном споживачів, розташованих на території м. Харкова та Харківської області, відтак спір стосується нерухомого майна і підпадає під виключну підсудність за місцем знаходження цього майна. На підтвердження своєї позиції позивач посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18.

Дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, суд дійшов висновку про передачу справи за територіально підсудністю на розгляд Господарського суду міста Києва, з огляду на таке.

За приписами статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

При цьому, під територіальною юрисдикцією (підсудністю) розуміється властивість певної справи належати до відання одного з однорідних судів в залежності від просторових меж його юрисдикції, або, простіше, - просторова компетенція однорідних судів.

Отже, територіальна підсудність господарських справ фактично зумовлює відмежування компетенції із розгляду цих справ однорідними судами за просторовою характеристикою, тобто залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

За загальним правилом, встановленим частиною першою статті 27 Господарського процесуального кодексу України, позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходження чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи-підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням відповідача Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" () є: Україна, 01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25, що відповідає відомостям, які зазначені в позовній заяві.

Таким чином, загальне правило територіальної підсудності вказує на юрисдикцію Господарського суду міста Києва.

Водночас за умовами частини першої статті 29 Господарського процесуального кодексу України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Так, приписи статті 30 ГПК України встановлюють правила виключної підсудності господарських спорів. У розумінні наведеної норми процесуального права виключна підсудність - це правило, відповідно до якого справа має бути розглянута тільки певним господарським судом. Правило про виключну підсудність застосовується судом у будь-якому випадку за наявності визначених законом умов, не залежить від волі сторін, а також наявності чи відсутності обґрунтувань учасників справи щодо її застосування. Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.04.2022 у справі №917/1212/21 та від 16.08.2019 у справі №916/142/19.

Згідно з частиною третьою статті 30 ГПК України спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, вбачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Отже, слід дійти висновку, що за правилами чинного ГПК України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Застосування виключної підсудності, на якій наполягає позивач, є можливим лише за наявності чітких і вичерпних підстав, передбачених ст. 30 ГПК України. Суд зобов`язаний перевірити, чи відповідає цей спір критеріям виключної підсудності, і не може довільно розширювати сферу застосування ст. 30 ГПК України.

Так, відповідно до п. 1.1 Договору про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел № 0099-09021 від 01.07.2019 в редакції Додаткової угоди № 10 для забезпечення покриття економічно обґрунтованих витрат Постачальник послуг на виконання спеціальних обов`язків із купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом, надає Замовнику послугу із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії (далі Послуга) в обсязі та на умовах, визначених цим Договором.

Предметом позову є стягнення 3% річних та інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України у зв`язку з простроченням відповідачем грошового зобов`язання за Договором про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел від 01.07.2019 № 0099-09021.

Підставою позову є порушення грошового зобов`язання - несвоєчасна оплата послуг за договором, уклдаеним між двома юридичними особами.

Суд зауважує, що позивач не заявляє жодних вимог щодо: права власності, права користування, інших речових прав на нерухоме майно; визнання правочинів щодо нерухомого майна недійсними; скасування державної реєстрації прав на нерухомість; будь-яких інших прав чи обов`язків, безпосередньо пов`язаних із нерухомим майном як об`єктом спірних правовідносин.

Отже, предметом Договору від 01.07.2019 № 0099-09021 є послуга - забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел. Нерухоме майно побутових споживачів не є предметом, об`єктом або елементом цього договірного зобов`язання між сторонами спору.

Позивач повідомляє, що спочатку ПрАТ «Харківенергозбут» здійснює придбання у побутового споживача електричну енергію, вироблену генеруючою установкою, та надалі, відповідно до фактичних обсягів купівлі виробленої електричної енергії за «зеленим» тарифом, НЕК «Укренерго» здійснює оплату ПрАТ «Харківенергозбут» за надану послугу із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел.

При цьому, позивач будує конструкцію виключної підсудності через три проміжні ланки: побутові споживачі мають генеруючі установки, ці установки розташовані на нерухомості у межах міста Харкова та Харківської області, отже, за висновком позивача, спір стосується нерухомого майна.

Разом з тим, суд зазначає, що генеруюча установка (сонячна панель, вітрогенератор) не є нерухомим майном у розумінні ст. 181 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

За змістом частини 1 статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Генеруюча установка є рухомим обладнанням, яке може бути демонтоване без знецінення об`єкта нерухомості, на якому вона розміщена. Посилання позивача на ДБН В.2.6-220:2017 щодо поняття "дах" як огороджувальної конструкції не змінює правової природи змонтованого на даху обладнання.

Отже, зв`язок між спором і нерухомим майном, на переконання суду, є надмірно опосередкованим і не відповідає критерію спору з приводу нерухомого майна, оскільки налічує щонайменше чотири опосередковані ланки: договір між сторонами, зобов`язання позивача з придбання у побутового споживача електричної енергії, договори позивача з побутовими споживачами, генеруючі установки споживачів, земельні ділянки/будівлі споживачів. Такий рівень опосередкованості виключає застосування правила виключної підсудності.

Щодо посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18, в якій викладено правову позицію: "7.25. Велика Палата Верховного Суду вважає, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.", суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У справі № 911/2390/18 предметом спору були правовідносини, в яких нерухоме майно виступало необхідним елементом спірного правовідношення, оскільки між сторонами було укладено договір, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), тобто без нерухомого майна саме правовідношення між сторонами не могло б виникнути чи існувати.

В той час як у справі, що розглядається, правовідносини між позивачем і відповідачем виникли незалежно від будь-якого нерухомого майна. Договірне зобов`язання ПрАТ "НЕК "Укренерго" сплатити ПрАТ "Харківенергозбут" вартість наданих послуг жодним чином не пов`язане з конкретним нерухомим майном і не потребує для свого існування чи виконання наявності будь-якого нерухомого майна.

Суд наголошує на тому, що посилання на широке тлумачення виключної підсудності не звільняє від необхідності встановлення реального, а не уявного зв`язку між спором і нерухомим майном.

Суд також враховує, що послуга із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел надається між двома юридичними особами - учасниками ринку електричної енергії - на виконання спеціальних обов`язків, покладених Законом України «Про ринок електричної енергії». Ця послуга є предметом публічно-правового регулювання і розрахунки за нею здійснюються на підставі постанов НКРЕКП. Побутові споживачі - власники генеруючих установок - не є учасниками цих відносинах і не є сторонами спору.

Виходячи з наведеного, суд зазначає, що справа не підлягає розгляду Господарським судом Харківської області та належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Господарського суду міста Києва за місцезнаходженням Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго".

При цьому суд також враховує, що заборгованість відповідача перед позивачем за інші періоди за Договором про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел № 0099-09021 від 01.07.2019 була предметом розгляду у справах №910/6724/25, №910/5602/24, №910/1193/22, №910/16204/24, №910/841/26, які розглянуті Господарським судом міста Києва.

Згідно з пунктами 1, 3 частини першої статті 31 Господарського процесуального кодексу України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

На підставі викладеного, позовні матеріали у справі № 922/1260/26 підлягають передачі на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Керуючись статтями 27, 29, 30, 31, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Передати матеріали позовної заяви Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про стягнення коштів за підсудністю до Господарського суду міста Києва (01054, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 44-В).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку ст. 255-257 протягом десяти днів з моменту її підписання шляхом подачі апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду.

Ухвалу підписано 14.04.2026.

Суддя Присяжнюк О.О.