ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року Справа № 902/207/26

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуюча суддя Романюк Ю.Г., суддя Крейбух О.Г. , суддя Миханюк М.В.

секретар судового засідання Тангиян О.О.

за участю представників сторін:

прокурор: Марщівська О.П (в залі суду)

позивача: не з`явився

відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Керівника Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області на ухвалу Господарського суду Вінницької області, постановлену 23.02.2026 суддею Маслієм І.В. у м. Вінниця

у справі № 902/207/26

за позовом Керівника Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області

в інтересах держави в особі Хмільницької міської ради

до Відкритого акціонерного товариства "Гніванський кар`єр"

про стягнення безпідставно збережених коштів пайової участі в загальній сумі 3 322 351,09 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції; процесуальні дії у справі:

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 23.02.2026 заяву Керівника Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області про забезпечення позову задоволено частково; накладено арешт на грошові кошти ВАТ "Гніванський кар`єр" як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову та належать ВАТ "Гніванський кар`єр", у межах суми позовних вимог на загальну суму 3 322 351,09 грн; відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову в інших частинах вимог.

Остання мотивована тим, що оцінюючи подані заявником докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді заяви про вжиття заходів забезпечення позову та встановивши в їх сукупності обставини, на які посилається прокурор як на підставу своїх вимог, суд вважає, що заява про вжиття заходів забезпечення позову підлягає частковому задоволенню, оскільки інтереси та побоювання прокурора достатньо захищено шляхом застосування заходів забезпечення позову у формі накладення арешту на грошові кошти.

Не погодившись зі вказаною ухвалою суду першої інстанції, прокуратура звернулася до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить останню скасувати в частині відмови у задоволенні вимог заяви про забезпечення позову щодо накладання арешту на нерухоме майно ВАТ "Гніванський кар`єр" та заборони ВАТ "Гніванський кар`єр", державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам та посадовим особам, які відповідно до законодавства України уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проводити в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державну реєстрацію змін до установчих документів ВАТ "Гніванський кар`єр", що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, щодо: змін до відомостей про розмір статутного капіталу; змін до відомостей про розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників; змін до відомостей, пов`язаних із входженням до складу учасників та ухвалити нову ухвалу про задоволення позову в повному обсязі, а також стягнути з відповідача на користь Вінницької обласної прокуратури судові витрати у справі.

Апеляційна скарга сформована у підсистемі "Електронний суд" ЄСІКС 05.03.2026 та надійшла до Північно-західного апеляційного господарського суду 06.03.2026 (згідно відмітки канцелярії суду).

Листом від 09.03.2026 справу витребувано у Господарського суду Вінницької області.

24.03.2026 матеріали оскарження ухвали № 902/207/26 надійшли на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду

18.03.2026 до Північно-західного апеляційного господарського суду від апелянта надійшло клопотання про долучення до апеляційної скарги доказів сплати судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією № 457 від 05.03.2026.

Водночас, згідно відомостей табелю КП "Діловодство спеціалізованого суду", головуючий суддя Тимошенко О.М. перебуває у відпустці у період з 23.03.2026 по 03.04.2026 включно.

Розпорядженням керівника апарату № 01-05/211 від 25.03.2026, з метою недопущення порушення процесуальних строків та відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 8.5 Засад використання автоматизованої системи документообігу Північно-західного апеляційного господарського суду, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 902/207/26; визначено для розгляду справи колегію суддів у складі: головуюча суддя Романюк Ю.Г., суддя Крейбух О.Г., суддя Миханюк М.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.03.2026, серед іншого, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Керівника Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 23.02.2026 у справі № 902/207/26.

Узагальнений виклад доводів апеляційної скарги та заперечень учасників справи:

У апеляційній скарзі зазначено, що ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині є незаконною та необґрунтованою, прийнятою без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм процесуального права.

Скаржник вказує, що суд першої інстанції неправильно застосував положення процесуального закону щодо підстав вжиття заходів забезпечення позову, не врахувавши, що достатньою умовою їх застосування є обґрунтоване припущення про можливість утруднення або унеможливлення виконання рішення суду.

Наголошено, що обмеження забезпечення позову виключно накладенням арешту на грошові кошти не забезпечує ефективного захисту інтересів позивача, оскільки відсутні відомості про наявність у відповідача коштів у розмірі, достатньому для виконання можливого рішення суду. На підтвердження зазначеного апелянт посилається на невідповідність розміру статутного капіталу відповідача сумі заявлених позовних вимог, що свідчить про ризик недостатності грошових активів, а відтак обґрунтовує необхідність накладення арешту також на нерухоме майно.

Крім того, у скарзі зазначено про наявність відкритих виконавчих проваджень щодо відповідача та відсутність коштів на його рахунках для погашення заборгованості, що, на думку апелянта, підтверджує реальність ризику невиконання судового рішення.

Також зазначається, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту майна та заборони вчинення реєстраційних дій створює передумови для вільного розпорядження активами відповідача, що може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.

За доводами апелянта, заявлені заходи забезпечення позову є співмірними із позовними вимогами, мають тимчасовий характер, не позбавляють відповідача права користування майном та не перешкоджають здійсненню господарської діяльності.

З урахуванням викладеного апелянт просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в оскаржуваній частині та ухвалити нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача та встановлення заборони на вчинення реєстраційних дій.

Позивач та Відповідач правом на подання відзиву не скористались.

В судовому засіданні 16.04.2026 присутня представниця прокуратури підтримала доводи, викладені у апеляційній скарзі та надала усні пояснення.

Інші учасники справи явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, про дату та час засідання були належним чином повідомлені судом, заяв та клопотань не подавали.

За умовами ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що всі учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи та явка сторін обов`язковою не визнавалась, суд дійшов висновку про відсутність перешкод для розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, присутнього у судовому засіданні представника прокуратури, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення з урахуванням повноважень, визначених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів апеляційного господарського суду встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Обставини справи, встановлені судами:

Як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, керівник Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Хмільницької міської ради звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Гніванський кар`єр" про стягнення 3 322 351,09 грн коштів, з яких 1 800 548,64 грн безпідставно збережені кошти пайової участі у розвиток інфраструктури населеного пункту, 1 261 339,52 грн інфляційні втрати та 260 462,93 грн 3% річних.

Зокрема, до позовної заяви Керівником Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області долучено заяву про забезпечення позову.

Як вбачається з поданої заяви про забезпечення позову, прокурор просить суд, забезпечити позовні вимоги шляхом:

- накладення арешту на грошові кошти ВАТ "Гніванський кар`єр" () як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову та належать ВАТ "Гніванський кар`єр", у межах суми позовних вимог на загальну суму 3 322 351,09 грн;

- накладення арешту на нерухоме майно ВАТ "Гніванський кар`єр" ();

- заборони ВАТ "Гніванський кар`єр" (), державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам та посадовим особам, які відповідно до законодавства України уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проводити в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державну реєстрацію змін до установчих документів ВАТ"Гніванський кар`єр" (), що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, щодо: змін до відомостей про розмір статутного капіталу; змін до відомостей про розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників; змін до відомостей, пов`язаних із входженням до складу учасників.

В обґрунтування вказаної заяви прокурор посилається на те, що підставою для пред`явлення позову є порушення вимог бюджетного законодавства замовником будівництва - Відкритим акціонерним товариством "Гніванський кар`єр".

За твердженнями прокурора, забудовник ВАТ "Гніванський кар`єр" здійснюючи будівництво з травня 2017 року та будучи обізнаними із обов`язками щодо внесення до місцевого бюджету територіальної громади Хмільницької міської ради сплати пайової участі, не здійснило її протягом тривалого часу та не вжило жодних заходів для її сплати.

Сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів відповідачу видано 22.04.2021, що свідчить про наявність у останнього обов`язку зі сплати пайової участі.

Отже, предметом позову є стягнення з відповідача 1 800 548,64 грн безпідставно збережених коштів пайової участі у розвиток інфраструктури населеного пункту, 1 261 339,52 грн інфляційних втрат та 260 462,93 грн 3% річних.

Як зазначає прокурор, станом на даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання обов`язку за законом, що зумовлює безпідставне збереження ним коштів пайової участі, трьох відсотків річних та інфляційних втрат. Така бездіяльність та протиправна поведінка відповідача негативно впливає на фінансовий стан позивача, оскільки значна сума безпідставно збережених відповідачем коштів не надійшла до місцевого бюджету.

Відповідно до даних витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань статутний капітал ВАТ "Гніванський кар`єр" - становить 500 000,00 грн, але цього недостатньо для покриття суми стягнення у випадку задоволення позову.

Таким чином, існують ґрунтовні, об`єктивні підстави вважати, що відповідач взагалі може не виконати наявні перед позивачем грошові зобов`язання, про що свідчить, зокрема, його свідоме протиправне ігнорування виконання такого обов`язку.

Вжиття заходів забезпечення позову є необхідним мінімумом задля забезпечення збалансованості інтересів сторін, оскільки це дасть можливість хоча б у якійсь частині виконати рішення суду у разі задоволення позову.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції керувався наступними нормами права з урахуванням фактичних обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному ст. ст. 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.

Згідно з положеннями ст. ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову є одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є запобігання можливому порушенню в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Цим забезпечується можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Тобто, забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені ст. 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції надавав оцінку висновкам суду першої інстанції; мотиви прийняття або відхилення аргументів учасників справи:

Розглянувши доводи апеляційної скарги та надавши правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, колегія суддів зазначає таке.

Як убачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову - шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах суми позову, водночас відмовив у застосуванні заходів забезпечення позову у вигляді арешту нерухомого майна та встановлення заборони на вчинення певних дій.

Так, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, однак вважає помилковим висновок про відсутність підстав для накладення також арешту на нерухоме майно відповідача в межах суми позову з огляду на наступне.

Інститут забезпечення позову виступає однією з ключових гарантій захисту прав та інтересів юридичних осіб і спрямований на створення умов для реального виконання судового рішення у разі задоволення позову; водночас застосування відповідних заходів є правом суду, який вирішує спір, з урахуванням конкретних обставин справи та характеру заявлених вимог.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 Господарського процесуального кодексу України.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17).

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахування: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Аналогічний підхід викладений в постановах Верховного Суду у справі № 904/3459/19, від 28.05.2021 у справі № 10/5026/290/2011 (925/1502/20), від 21.02.2020 у справі № 910/9498/19, від 17.09.2020 у справі № 910/72/20, від 15.01.2021 у справі № 914/1939/20, від 16.02.2021 у справі № 910/16866/20, від 15.04.2021 у справі № 910/16370/20, від 24.06.2022 у справі № 904/3783/21, від 26.09.2022 у справі № 911/3208/21, від 01.04.2022 у справі № 925/1615/21, від 14.07.2021 у справі № 910/17014/20 та від 28.07.2021 у справі № 910/3704/21.

Зокрема, у постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 Велика Палата Верховного Суду вказала, що при розгляді заяви про забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 висвітлив наступні правові висновки:

"Верховний Суд звертає увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами Відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для Позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та Позивач отримає задоволення своїх вимог.

Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із Позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника."

Колегія суддів звертає увагу, що за змістом наведених норм та роз`яснень, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має оцінити, серед іншого, імовірність утруднення виконання рішення суду, наявність зв`язку між заходом забезпечення та предметом позову, а також співмірність обраного заходу.

Так, судами встановлено, що ВАТ "Гніванський кар`єр", здійснюючи будівництво та будучи обізнаним із обов`язком сплати пайової участі, протягом тривалого часу не виконало такого обов`язку та не вжило жодних заходів для його виконання, що свідчить про недобросовісну поведінку відповідача у спірних правовідносинах.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність ризику утруднення виконання рішення суду, що обґрунтовано, зокрема, значним розміром позовних вимог та тривалим невиконанням відповідачем грошового зобов`язання.

Водночас, погоджуючись із цими висновками, суд апеляційної інстанції зазначає, що встановлені обставини мають значення не лише для застосування заходу у вигляді арешту грошових коштів, але й свідчать про наявність підстав для накладення арешту на інші активи відповідача, зокрема на нерухоме майно.

Беручи до уваги встановлені обставини щодо майнового стану відповідача та наявності ризиків невиконання рішення суду, зокрема відповідно до відомостей, розміщених у відкритому доступі, розмір статутного капіталу ВАТ "Гніванський кар`єр" становить 500 000 грн, що є істотно меншим за суму заявлених до стягнення позовних вимог у розмірі 3 322 351,09 грн, а отже не може розглядатися як достатня гарантія виконання можливого рішення суду.

При цьому наявність у відповідача нерухомого майна, яким він вправі вільно розпоряджатися, за відсутності відповідних обмежень створює об`єктивний ризик його відчуження, що може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.

Крім того, як встановлено матеріалами справи, щодо відповідача відкрито ряд виконавчих проваджень, частина з яких перебуває на виконанні в органах державної виконавчої служби, при цьому за наявною інформацією кошти на рахунках боржника, достатні для погашення заборгованості, відсутні, що додатково свідчить про ризик недостатності грошових активів.

У цьому контексті колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові Касаційного господарського суду від 02.02.2026 у справі № 902/1281/25, відповідно до якої у разі неможливості встановити достатність грошових коштів відповідача для виконання рішення суду, існують підстави для накладення арешту на інше майно у межах суми позову, з метою забезпечення реального виконання судового рішення.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання про обсяг та вид заходів забезпечення позову, бере до уваги необхідність співвіднесення обраного заходу із характером заявлених прокурором вимог про стягнення з ВАТ "Гніванський кар`єр" грошових коштів у сумі 3 322 351,09 грн.

За встановлених обставин, зокрема тривалого невиконання відповідачем грошового зобов`язання та відсутності даних про наявність достатніх грошових активів, судова колегія доходить висновку про наявність реального ризику неефективності судового захисту, який проявляється у можливому ускладненні або неможливості виконання рішення суду у даній справі.

При цьому враховується, що збереження за відповідачем необмеженого права розпорядження належним йому майном за наявності значних позовних вимог об`єктивно створює ризик зменшення майнової бази, за рахунок якої може бути виконано судове рішення, що, у свою чергу, обґрунтовує необхідність вжиття додаткових заходів забезпечення позову.

За таких обставин застосування арешту як на грошові кошти, так і на нерухоме майно відповідача саме у межах суми позову є співмірним, обґрунтованим та спрямованим на забезпечення ефективного судового захисту.

Окремо колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що накладення арешту на нерухоме майно, яке використовується відповідачем не є втручанням в його оперативно-господарську діяльність, оскільки у цьому випадку накладення арешту на майно не позбавляє відповідача права на користування таким майном, в тому числі й у своїй господарській діяльності, а лише вводить тимчасові обмеження щодо розпорядження таким нерухомим майном.

У свою чергу Верховний Суд зазначає, що за своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження. При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх. Накладення арешту на майно не завдає шкоди та збитків відповідачу, не позбавляє його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 03.12.2021 у справі № 910/4777/21, від 11.12.2023 у справі № 922/3528/23, від 17.06.2022 у справі № 908/2382/21.

Відтак, у цьому випадку накладення арешту на нерухоме майно забезпечить збалансованість інтересів сторін, та не порушить прав та охоронюваних законом інтересів відповідача у справі чи інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу, оскільки не призведе до втручання у звичайну діяльність учасників судового процесу, а лише запровадить тимчасові обмеження щодо розпорядженням нерухомим майном, існування якого дозволить створити належні умови для запобігання перешкод у поновлені порушеного права позивача у разі задоволення позовних вимог.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині необхідності застосування заходу забезпечення позову у вигляді заборони вчинення реєстраційних дій щодо відповідача, колегія суддів не знаходить підстав для їх задоволення, оскільки заявником не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування реальної загрози внесення змін до установчих документів відповідача, що можуть ускладнити або унеможливити виконання рішення суду у цій справі.

Саме лише посилання на потенційну можливість вчинення таких дій, без наведення конкретних обставин, які б підтверджували їх імовірність та вплив на виконання судового рішення, не може вважатися достатнім обґрунтуванням для застосування відповідного заходу забезпечення позову.

Крім того, колегія суддів враховує відсутність безпосереднього зв`язку між заявленим заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, які мають виключно майновий характер, що також свідчить про його неспівмірність та недоцільність у даному випадку.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду в цій частині, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності таких висновків.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги:

За змістом статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

?Згідно з ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до п. 1, 3 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення у відповідній частині є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Зважаючи на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга керівника Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області підлягає частковому задоволенню, а ухвала Господарського суду Вінницької області від 23.02.2026 у справі № 902/207/26 скасуванню в частині відмови накладення арешту на нерухоме майно ВАТ "Гніванський кар`єр" у межах суми позову. В іншій частині оскаржувану ухвалу Господарського суду Вінницької області слід залишити без змін.

Розподіл судових витрат:

З урахуванням положень ст. 129 ГПК України, апеляційний суд не здійснює розподіл витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, оскільки розгляд справи по суті не завершено.

Питання розподілу вказаних витрат має бути вирішене Господарським судом Вінницької області за результатами розгляду спору.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 273, 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Керівника Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області задовольнити частково.

2. Cкасувати ухвалу Господарського суду Вінницької області від 23.02.2026 у справі № 902/207/26 в частині відмови накладення арешту на нерухоме майно ВАТ "Гніванський кар`єр" частково. В цій частині ухвалити нове рішення, яким накласти арешт на нерухоме майно ВАТ "Гніванський кар`єр" у межах суми позову 3 322 351,09 грн.

3. В іншій частині ухвалу Господарського суду Вінницької області від 23.02.2026 у справі № 902/207/26 залишити без змін.

4. Викласти п. п. 2 та 3 резолютивної частини ухвали Господарського суду Вінницької області від 23.02.2026 у справі № 902/207/26 у наступній редакції:

"2. Накласти арешт на грошові кошти ВАТ "Гніванський кар`єр" () як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову та належать ВАТ "Гніванський кар`єр", а також на нерухоме майно, яке належить ВАТ "Гніванський кар`єр", у межах суми позову на загальну суму 3 322 351, 09 грн.

3. Відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову в частині заборони ВАТ "Гніванський кар`єр" (), державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам та посадовим особам, які відповідно до законодавства України уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проводити в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державну реєстрацію змін до установчих документів ВАТ "Гніванський кар`єр" (), що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, щодо: змін до відомостей про розмір статутного капіталу; змін до відомостей про розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників; змін до відомостей, пов`язаних із входженням до складу учасників."

5. Господарському суду Вінницької області на виконання постанови видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

Матеріали оскарження ухвали у справі № 902/207/26 повернути до Господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складено "21" квітня 2026 р.

Головуюча суддя Романюк Ю.Г.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Миханюк М.В.