ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2026 р. м. Київ Справа № 911/315/26

Суддя Господарського суду Київської області Подоляк Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Рубікон»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна група Білібєрбос»
простягнення 74856,24 грн.
без повідомлення (виклику) сторін

суть спору:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Рубікон» (далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна група Білібєрбос» (далі відповідач) про стягнення 74856,24 грн., з яких 34113 грн. основного боргу, 3641,40 грн. інфляційних втрат, 16204,74 грн. 36 % річних, 14906,09 грн. пені, 5991,01 грн. штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки від 30.01.2025 № 3001-452 щодо здійснення розрахунку за поставлений товар згідно видаткових накладних від 31.01.2025 № 115; від 31.01.2025 № 117 у встановлений договором строк, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 34113 грн., на суму якої (заборгованості) за час прострочення позивач нарахував інфляційні втрати, 36 % річних, пеню та штраф в заявлених до стягнення розмірах.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.02.2026 у даній справі прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження. Встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву та інших документів, що підтверджують заперечення проти позову упродовж двадцяти п`яти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Встановлено позивачу строк для подачі відповіді на відзив упродовж п`ятнадцяти днів з дня отримання відзиву та встановлено відповідачу строк для подачі заперечення на відповідь на відзив упродовж п`ятнадцяти днів з дня отримання відповіді на відзив. Запропоновано відповідачу надати суду у строк встановлений для подання відзиву докази належного виконання своїх зобов`язань за договором поставки від 30.01.2025 № 3001-452 щодо здійснення розрахунку за поставлені товари згідно видаткових накладних від 31.01.2025 № 115; від 31.01.2025 № 117 у встановлений договором строк; контррозрахунок заявлених до стягнення сум інфляційних втрат, 36% річних, пені та штрафу.

Сторони повідомлені про відкриття провадження у даній справі у порядку встановленому ч. 5 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України з додержанням вимог частин 3, 4 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, шляхом надсилання до їх електронних кабінетів копії ухвали в електронній формі.

У встановлений судом строк відповідач через систему «Електронний суд» подав до суду відзив на позовну заяву від 06.03.2026 (вх. № суду 3883/26 від 06.03.2025), в якому він частково визнає позовні вимоги в частині стягнення суми основної заборгованості за поставлений товар в розмірі 34113,00 грн. В частина решти позовних вимог відповідач заперечує, вважає їх такими, що не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства та не підлягають задоволенню. Відповідач вказує, що утворення заборгованості виникло не внаслідок свідомого порушення відповідачем умов договору, а внаслідок об`єктивних обставин непереборної сили, які виникли поза контролем відповідача, у зв`язку з введенням Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Обставини непереборної сили значною мірою вплинули на відповідача, який є суб`єктом малого підприємництва та реалізує продукцію харчування на ринку «Столичний» за адресою Київська обл., Бучанський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Велика Кільцева, буд. 110-А. Так, відповідач орендує магазини за вказаною адресою, в яких реалізовує продукти харчування, та як у ряду інших споживачів, його господарська діяльність зазнає значного негативного впливу від дії відключень електроенергії. Оскільки відповідач здійснює свою господарську діяльність офіційно через юридичну особу, та відповідно дотримується усіх вимог податкового та іншого законодавства, то відповідно реалізація продукції кінцевим споживачам може здійснюватися лише за стабільної роботи касових апаратів, а також банківських терміналів безготівкової оплати. Реалізовувати товари без видачі фіскального чеку відповідач не має права. При цьому, наявність електроенергії не завжди гарантує стабільну роботу Інтернет з`єднань, а оскільки в останні роки переважна більшість українців все частіше надає перевагу безготівковому виду оплати, то таким чином за відсутності електроенергії та Інтернет з`єднання, відповідач позбавлений можливості здійснювати нормальну та стабільну діяльність, що призводить до простою та значних збитків. Відповідач орендує окремі приміщення (магазини) на ринку «Столичний», та відповідно до умов договору і позиції адміністрації ринку не може самостійно встановлювати потужне енергогенеруюче обладнання для забезпечення нормального функціонування магазинів, з огляду на технічні характеристики павільйонів та ринку в цілому. А запроваджені орендодавцем відповідні заходи енергостійкості не є в повній мірі достатніми. Крім того, на ринку «Столичний» та прилеглій території вже тривалий час спостерігається посилення мобілізаційних заходів з боку уповноважених державних органів, що призвело до значного відтоку клієнтів та покупців на ринку, що також не може не впливати на господарську діяльність відповідача та отримання ним достатнього доходу. При загальному доході підприємства відповідача за період з 01.04.2025 по 31.12.2025 в розмірі 10528818,89 грн., його витрати за цей же період склали 9542832,64 грн., що становить 90,6% від доходу. Вказане свідчить про те, що несплата відповідачем за договором поставки виникла не з підстав його умисної бездіяльності чи небажання виконувати договірні зобов`язання, а саме з підстав впливу на нього обставин непереборної сили. Зазначені обставини, на думку відповідача, свідчать про те, що наявні всі підстави для часткового задоволення позову, а також розстрочення виконання рішення суду про стягнення з відповідача на користь позивача основної заборгованості в розмірі 34113,00 грн. строком на п`ять місяців рівними частинами з дати набрання рішенням законної сили. Враховуючи, що порушення зобов`язань за договором поставки сталося не внаслідок умисних чи недбалих дій відповідача, а внаслідок обставин непереборної сили, то відповідно не підлягають застосуванню положення ст. 625 ЦК України щодо відповідальності за порушення зобов`язання. Крім того, загальний нарахований позивачем розмір пені та штрафних санкцій становить 40743,24 грн., що на 6630,24 грн. перевищує суму основного боргу на дату звернення позивача до суду з позовною заявою, що є неприпустимим та порушує вимоги ЦК України. Зокрема щодо інфляційних витрат за лютий 2025 року, то вони не підлягають врахуванню, оскільки товар за видатковими накладними був поставлений 31.01.2025, а строк оплати товару встановлений п. 5.1. Договору та становить 14 календарних днів з дати отримання відповідної партії товару. Таким чином лютий 2025 року не має враховуватись в розрахунку. Також відповідач цитуючи положення ст. 551 Цивільного кодексу України зазначає про невідповідність розрахунку позивача щодо розміру штрафних санкцій.

У поданому відзиві відповідач просить суд розглядати справу з повідомленням (викликом) сторін та з проведенням судових засідань, оскільки в рамках даної справи підлягають встановленню значна кількість фактичних обставин, у тому числі щодо зарахування здійснених оплат за відповідними поставками (накладними), впливу обставин непереборної сили, відповідність розрахунку штрафних санкцій, наявність підстав для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення тощо. Вказані обставини, а також значна кількість доказів та необхідність їх дослідження безпосередньо у судовому засіданні для надання можливості сторонам брати участь у дослідження доказів та доведення їх переконливості, свідчать про необхідність розглядати справу з повідомленням (викликом) сторін.

У встановлений судом строк позивач через систему «Електронний суд» подав відповідь на відзив від 20.03.2026 (вх. № суду 4792/26 від 20.03.2026), в якій він наводить власні спростування на доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву. Позивач, зокрема, зазначає, що договір поставки № 3001-452, на підставі якого виникла заборгованість у відповідача перед позивачем, був укладений між сторонами 30.01.2025, тобто майже через три роки після введення правового режиму воєнного стану вочевидь відповідач, укладаючи даний договір, повинен був оцінити всі пов`язані з цим ризики, в тому числі й ті, що пов`язані з режимом воєнного стану. Крім того, як зазначив Верховний Суд у постанові від 22.06.2023 року по справі № 925/1238/22, сам по собі воєнний стан в Україні, зокрема, ведення бойових дій на території України не є безумовною підставою ні для припинення зобов`язань, ні для звільнення від їх виконання. Позивач звертає увагу суду на те, що обов`язок відповідача з оплати поставленого товару повинен був бути виконаний ним до 14 лютого 2025 року включно а отже незрозуміло, на якій підставі відповідач намагається довести наявність проблем в енергетичній сфері в 2026 році як обставину непереборної сили, аргументуючи невиконання свого обов`язку по оплаті поставленого в січні 2025 року товару, при цьому додаючи до свого відзиву статті, видання яких приписується Міністерству енергетики України, в яких відсутня дата їх видання та адреса розміщення. Відповідач не надав жодних належних доказів на підтвердження своїх доводів щодо діяльності на ринку «Столичний», несення ним витрат на оренду офісу, сплату комунальних послуг, ліцензій, послуг зв`язку тощо. Більш того, вбачається, що відповідач зміг понести всі ці витрати, в нього була фінансова можливість і ніяка не переробна сила та форс-мажорні обставини йому в цьому не заважали. Натомість розрахунок з позивачем тривалий час не здійснюється. Відповідач наводить розрахунок податків, зборів та інших витрат, які він поніс в період з 01.04.2025 по 31.12.2025 однак незрозуміло, яким чином його витрати, зроблені після настання передбаченого договором строку розрахунку за поставлений товар взагалі стосуються предмету позовної заяви. Загалом витрати відповідача за період з 01.04.2025 по 31.12.2025 становлять 9542831,63 грн. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачам за поставлений за договором товар становить (34 113,00 грн. * 100 % / 9542831,63 грн.) лише 0,36 % від загальних витрат відповідача за вказаний період, а отже її сплата не може вважатися надмірним фінансовим тягарем для відповідача. Ніякою нормою ЦК не обмежене право позивача щодо нарахування штрафних санкцій, річних відсотків та збитків від інфляції в розмірі, що перевищує розмір основної заборгованості, та й відповідач не наводить конкретної норми ЦК, яка б підтверджувала таке його твердження. Посилаючись на Інформаційний лист Вищого Господарського Суду України № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права», позивач посилається на правомірність нарахування інфляційних втрат за лютий 2025 року. Відповідач не довів належними та допустимими доказами наявність у нього обставин непереборної сили, які вплинули на невиконання ним обов`язку по оплаті поставленого товару. Відповідач, заявляючи про розстрочку виконання рішення, повинен був довести наявність виняткових обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі, що ним зроблено не було. Позивач вважає, що розстрочення виконання рішення суду ще на п`ять місяців, з огляду на те, що відповідач вже затягнув виконання свого обов`язку за договором поставки № 3001-452 від 30 січня 2025 року більше ніж на рік, не є співмірним та пропорційним, та не забезпечує баланс прав і законних інтересів стягувача і боржника. Стосовно клопотання відповідача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін та з проведенням судових засідань, позивач зазначає про недоцільність цього, адже спір щодо наявності та розміру основного боргу у сторін відсутній, всі доводи сторін щодо стягнення штрафних санкцій, річних відсотків, збитків від інфляції та щодо розстрочення виконання рішення суду наведені у заявах сторін по суті справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а проведення судових засідань надмірно та безпідставно затягне даний судовий процес. Також розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін буде сприяти розвантаженню суду, навантаження на якого останнім часом є доволі значним.

У встановлений судом строк відповідач через систему «Електронний суд» подав заперечення на відповідь на відзив від 06.04.2026 (вх. № суду 5814/26 від 06.04.2026), в яких він наводить власні спростування на доводи позивача, викладені у відповіді на відзив. Зокрема, відповідач наводить подібні доводи, викладені у відзиві.

Розглянувши клопотання відповідача, яке міститься у відзиві на позовну заяву, про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін та з проведенням судових засідань та матеріали господарської справи, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з ч. 6 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

В даній позовній заяві предметом позову є стягнення грошової суми в розмірі 74856,24 грн., розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Оскільки сума стягнення, не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд не вбачає необхідності для розгляду даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та з проведенням судових засідань.

Враховуючи зазначене, суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про розгляди даної справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та з проведенням судових засідань.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Між сторонами у справі було укладено договір поставки від 30.01.2025 № 3001-452 (далі договір), відповідно до умов якого позивач постачальник зобов`язався передати у власність відповідача покупця продукти харчування, визначені в п. 2.1 договору (надалі товар), а покупець зобов`язався приймати та оплачувати товар в асортименті, кількості та за цінами, викладеними у додатках до цього договору, які є невід`ємною частиною даного договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.4 договору поставка товару здійснюється окремими партіями. Найменування, одиниця виміру та загальна кількість товару, часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) кожної партії товару узгоджується сторонами шляхом оформлення замовлень на поставку товару відповідно до умов, визначених даним договором.

Згідно з п. 2.1 договору найменування, одиниця виміру та загальна кількість товару, що є предметом поставки за договором, його часткове співпадіння (асортимент, номенклатура) визначаються у відповідних замовленнях покупця, прийнятих постачальником, і фіксуються у видаткових накладних.

Замовлення покупця на поставку товару складаються на підставі прас-листа постачальника, чинного на дату подачі замовлення (п. 2.2 договору).

Пунктом 2.3 договору визначено, що кількість, асортимент та вартість товару вказуються у видаткових накладних, які підписуються уповноваженими представниками, скріплюється печатками сторін (за наявності) та виконують функцію специфікацій.

У відповідності до п. 2.4 договору загальна кількість товару, який поставляється за даним договором, складається із загальної кількості товару, поставленого за всіма видатковими накладними, оформленими на виконання даного договору.

Згідно з п. 4.1 договору ціна кожної одиниці товару та загальна вартість кожної партії товару, який поставляється за даним договором, визначається сторонами відповідно до прайс-листів постачальника та вказується у видаткових накладних. Ціна на товар є звичайною. Загальна сума договору складається з суми вартості всіх партій товару, поставлених протягом терміну дії даного договору (п. 4.2 договору).

Пунктом 5.1 договору визначено, що покупець зобов`язується здійснити оплату партії товару не пізніше ніж через 14 календарних днів з дати отримання такої партії товару покупцем, що вказана в видатковій накладній. Розрахунок за кожну партію товару здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті в безготівковій формі на рахунок постачальника (п. 5.2 договору).

Відповідно до п. 5.3 договору днем здійснення платежу за договором, а отже, днем виконання платіжного зобов`язання покупцем є день, в який сума, що підлягає оплаті, зарахована на банківський рахунок постачальника.

Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими на це представниками сторін і скріплення печатками сторін (за наявності) та діє протягом одного року. У випадку, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін письмово не заявить про намір припинити співробітництво за ним, дія даного договору вважається продовженою на тих же умовах на кожний наступний рік (п. 10.1 договору).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 59910,09 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними: від 31.01.2025 № 115 на суму 47905,20 грн., від 31.01.2025 № 117 на суму 12004,89 грн., які підписані в двосторонньому порядку повноважними представниками сторін, підписи яких скріплені печатками товариств.

Відповідач частково повернув товар позивачу на суму 15797,09 грн. на підставі повернень постачальнику від 21.07.2025 № 32 на суму 659,89 грн., від 21.07.2025 № 33 на суму 15137,20 грн.

Відповідач частково оплатив оплавлений товар на підставі інформаційного повідомлення про зарахування коштів від 31.12.2025 № 61 на суму 10000,00 грн.

Враховуючи, що відповідач своїх договірних зобов`язань щодо здійснення повного розрахунку за поставлений товар не виконав, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 34113,00 грн. різниця між перерахованими грошовими коштами, загальною вартістю поставленого товару та повернутого товару.

Розмір зазначеної заборгованості також підтверджується актом звірки взаєморозрахунків між сторонами у справі, відповідно до якого сальдо на користь позивача станом на 23.07.2025 складає суму 44113,00 грн., в яку входить заявлена до стягнення сума боргу. Зазначений акт підписаний в двосторонньому порядку повноважними представниками сторін, підписи яких скріплені печатками товариств.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не виникає з характеру відносин сторін.

Приписами пункту 2 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Проте, всупереч згаданих приписів закону, положень укладеного між сторонами договору, відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо здійснення повного розрахунку за поставлений товар у строк визначений договором, в зв`язку з чим за ним рахується заборгованість в розмірі 34113,00 грн. Доказів протилежного відповідач суду не надав.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, суд вважає, що позивачем правомірно заявлено позов про стягнення з відповідача 34113,00 грн. основного боргу.

Враховуючи те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов`язання щодо здійснення повного розрахунку за поставлений товар у строк визначений договором, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 36% річних з прострочених сум грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 7.5 договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати товару згідно умов договору протягом більше ніж 20 календарних днів, покупець також сплачує на користь постачальника 36% річних від суми, оплата якої прострочена, за кожен день прострочення оплати.

Згідно розрахунку позивача інфляційні втрати з прострочених сум за період прострочення з лютий 2025 року по грудень 2025 року з урахуванням здійсненої відповідачем оплати та суми повернутого товару складають 3641,40 грн., 36% річних з прострочених сум за загальний період прострочення з 07.03.2025 по 31.01.2026 з урахуванням здійсненої відповідачем оплати та суми повернутого товару складають 16204,74 грн.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений. Періодом, за який розраховуються інфляційні втрати, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція) (такий висновок, викладено у постановах Верховного Суду від 08.11.2022 у справі № 910/21124/20, 13.03.2024 у справі № 904/5899/21).

Сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця. А тому, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, в якій відображено Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов'язання, розрахунок інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання відображається, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не нараховується.

Зазначений вище спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних втрат.

Здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат та 36% річних є арифметично вірним, відповідає вказаним нормам законодавства та обставинам справи, а тому вимога в цій частині позову є доведеною та обґрунтованою, а відтак підлягає задоволенню.

Позивач на підставі п. 7.3 договору просить суд стягнути з відповідача за порушення строків оплати товару пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми, оплата якої прострочена, за кожен день прострочення, яка за його розрахунком з прострочених сум за загальний період прострочення з 15.02.2025 по 31.01.2026 з урахуванням здійсненої відповідачем оплати та суми повернутого товару складає 65563,28 грн.

Також, позивач на підставі п. 7.4 договору просить суд стягнути з відповідача за порушення строків оплати 10 календарних днів та більше, штраф у розмірі 10% від вартості товару, відносно якого відбувається таке порушення строків оплати, розмір якого за розрахунком позивача складає 5991,01 грн.

Відповідно до п. 7.3 договору у випадку порушення строків оплати товару згідно умов договору покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми, оплата якої прострочена, за кожен день прострочення оплати.

Згідно п. 7.4 договору у випадку, якщо порушення строків оплати товару становить 10 календарних днів та більше, покупець сплачує на користь постачальника штраф в розмірі 10% від вартості товару, відносно якого відбувається таке порушення строків оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно частини першої ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Умови договору поставки від 30.01.2025 № 3001-452 щодо сплати пені за кожний день прострочення не можуть розцінюватися як установлення цими умовами іншого, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Пеня за порушення зобов`язань відповідача щодо здійснення розрахунку за поставлений товару всупереч положень ч. 6 ст. 232 ГК України нарахована позивачем більше ніж за 6 місяців.

Згідно з правильним арифметичним розрахунком, який зроблений судом з врахуванням зазначених вище норм чинного законодавства, зокрема, ч. 6 ст. 232 ГК України (чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), періоду нарахування пені заявленого позивачем, пеня підлягає стягненню в розмірі 8846,13 грн. В решті позовної вимоги в частині стягнення суми пені в розмірі 6059,96 грн. суд відмовляє, з огляду на її безпідставність, оскільки, пеня нарахована всупереч положень ч. 6 ст. 232 ГК України за більше ніж 6 місяців.

Посилання позивача в позовній заяві, як на підставу здійснення нарахування заявленої до стягнення суми пені більше ніж за 6 місяців на положення ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, відповідно до яких боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, не можуть бути прийняті судом до уваги при вирішенні даного спору та відхиляються, позаяк станом на момент виникнення спірних правовідносин діяли положення ч. 6 ст. 232 ГК України, якою було передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане.

09.01.2025 було прийнято Закон України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб» (далі - Закон № 4196-IX), яким визнано Господарський кодекс України таким, що втратив чинність, з дня введення в дію цього Закону.

Відповідно до абзацу 3 пункту 1 статті 17 Закону № 4196-IX цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через шість місяців з дня набрання ним чинності.

28.02.2025 Закон № 4196-IX набрав чинності та 28.08.2025 був введений в дію.

Отже, господарський суд зазначає, що Господарський кодекс України втратив чинність 28.08.2025 на підставі Закону України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб».

Вказаним законом № 4196-IX від 09.01.2025 частину третю статті 549 ЦК України доповнено абзацом другим, згідно якого боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.

Частина третя статті 549 ЦК України, на яку посилається позивач в позовній заяві введена в дію пізніше (28.08.2025) ніж закінчився передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, строк нарахування штрафних санкцій у вигляді пені від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Здійснений позивачем розрахунок штрафу є арифметично вірним, відповідає вказаним нормам законодавства та обставинам справи, а відтак вимога в цій частині позову підлягає задоволенню.

Відповідач заперечуючи проти позовних вимог в частині заявлених до стягнення сум інфляційних втрат, 36% річних, пені та штрафу зазначає, що утворення заборгованості виникло не внаслідок свідомого порушення відповідачем умов договору, а внаслідок об`єктивних обставин непереборної сили, які виникли поза контролем відповідача, у зв`язку з введенням Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, що в свою чергу негативно вплинуло на відповідача. За наявності постійних відключень електроенергії та відсутності Інтернет з`єднання, відповідач позбавлений можливості здійснювати нормальну та стабільну діяльність, що призводить до простою та значних збитків, позаяк реалізація продукції кінцевим споживачам може здійснюватися лише за наявності стабільної роботи касових апаратів, а також банківських терміналів безготівкової оплати, оскільки в останні роки переважна більшість українців все частіше надає перевагу безготівковому виду оплати.

Вказані заперечення відповідача проти позову не приймаються судом до уваги при вирішенні даного спору та відхиляються, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Положеннями ст. 617 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно ст. 218 Господарського кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 229 Господарського кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання.

Матеріали справи не містять відповідного сертифіката Торгово-промислової палати, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) за договором поставки від 30.01.2025 № 3001-452, який б підтверджував неможливість виконання відповідачем своїх зобов`язань із здійснення розрахунку за поставлений товар у встановлений договором строк, у зв`язку з чим відповідні посилання відповідача є недоведеними.

Існування листа ТПП від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, на який відповідач посилається у відзиві на позовну заяву, не засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) за договором поставки від 30.01.2025 № 3001-452 щодо неможливості виконання відповідачем зобов`язань з оплати поставленого товару у встановлений договором строк, а відтак вказаний лист не звільняє відповідача від виконання зобов`язань за договором.

Саме по собі посилання відповідача на воєнний стан та наявність листа Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, відсутність електроенергії, Інтернет з`єднання, як на наявність обставин непереборної сили без надання відповідних доказів в підтвердження своїх доводів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин щодо неможливості виконання зобов`язання перед позивачем у встановлений договором строк.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі визначеним договором не є штрафною санкцією, а є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

За таких обставин, відсутність можливості виконання відповідачем своїх договірних зобов`язання щодо здійснення розрахунку за поставлений товар у встановлений договором строк з зазначених ним обставин не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення договірного зобов`язання та відмови в задоволенні доведених та обґрунтованих позовних вимог.

Що стосується клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача основної заборгованості в розмірі 34113,00 грн. строком на п`ять місяців рівними частинами з дати набрання рішенням законної сили, з підстав перелічених у відзиві на позовну заяву та зазначених судом вище, які на думку відповідача, свідчать про наявність підстав для розстрочення виконання рішення суду у вказаній частині то суд зазначає таке.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 238 ГПК України у разі необхідності у резолютивній частині рішення також вказується про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно з ч. 4 ст. 331 ГПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Необхідною умовою для надання розстрочки виконання рішення суду є винятковий випадок та наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Підставою для розстрочки можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідачем не доведено, що ненадання йому розстрочки виконання рішення суду у даній справі призведе до негативних наслідків для його підприємства чи загрозу банкрутства, не доведено наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Відповідач не надав суду доказів відсутності коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення. Суд також враховує, що надання в даному випадку часу для виконання рішення у даній справі шляхом розстрочення його виконання буде несправедливим до позивача, який так само здійснює свою господарську діяльність в умовах воєнного стану.

За вказаних обставин, суд не вбачає підстав для розстрочення виконання рішення суду у даній справі, в зв`язку з чим відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення, яке міститься у відзиві на позовну заяву.

Щодо зазначення відповідачем, з посиланням на положення ст. 551 Цивільного кодексу України про зменшення суми неустойки, то суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідач не надав суду доказів, які підтверджують наявності обставин, які мають істотне значення за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку (пеню та штраф).

З огляду на зазначене та враховуючи, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, його розмір підтверджується наявними матеріалами справи, а також враховуючи те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов`язання щодо здійснення повного розрахунку за поставлений товар у строк визначений договором, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 34113,00 грн. основного боргу, 3641,40 грн. інфляційних втрат, 16204,74 грн. 36% річних, 8846,13 грн. пені, 5991,01 грн. штрафу є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростовані, а відтак підлягають задоволенню. В решті вимог щодо заявленої до стягнення суми пені в розмірі 6059,96 грн. суд відмовляє, з огляду на їх безпідставність.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129-1 Конституції України, ст. 123, 126, 129, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Рубікон» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна група Білібєрбос» про стягнення 74856,24 грн., з яких 34113,00 грн. основного боргу, 3641,40 грн. інфляційних втрат, 16204,74 грн. 36 % річних, 14906,09 грн. пені, 5991,01 грн. штрафу задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна група Білібєрбос» (вул. Велика Кільцева, 110-А, с. Софіївська Борщагівка, Бучанський р-н, Київська обл., 08131, ідентифікаційний код 45235194) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Рубікон» (вул. Центральна, 48, Великомихайлівська ТГ, с. Новоселівка, Роздільнянський р-н, Одеська обл., 67150, ідентифікаційний код 44464338) 34113 (тридцять чотири тисячі сто тринадцять) грн. основного боргу, 3641 (три тисячі шістсот сорок одну) грн. 40 коп. інфляційних втрат, 16204 (шістнадцять тисяч двісті чотири) грн. 74 коп. 36 % річних, 8846 (вісім тисяч вісімсот сорок шість) грн. 13 коп. пені, 5991 (п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто одну) грн. 01 коп. штрафу, 2446 грн. (дві тисячі чотириста сорок шість) грн. 87 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В решті позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Рубікон» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна група Білібєрбос» про стягнення 6059,96 грн. пені відмовити.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Дане рішення Господарського суду Київської області набирає законної сили у строк та порядку передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у строк визначений ст. 256 ГПК України, в порядку передбаченому ст. 257 ГПК України з врахуванням пп. 17.5 п. 17 ч. 1 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України.

Дата складання та підписання повного тексту рішення 27.04.2026.

Суддя Ю.В. Подоляк