cправа № 904/6335/23
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Могил С. К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Случ О. В.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" про розподіл витрат на професійну правничу допомогу
при розгляді касаційної скарги Акціонерного товариства "Новомосковський завод залізобетонних виробів" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.11.2025
у справі № 904/6335/23
за позовом Акціонерного товариства "Новомосковський завод залізобетонних виробів"
до Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі"
про визнання недійсними рішень,
Постановою Верховного Суду від 10.03.2026 у справі № 904/6335/23 касаційну скаргу Акціонерного товариства "Новомосковський завод залізобетонних виробів" (далі - АТ "Новомосковський завод залізобетонних виробів"; позивач) залишено без задоволення, а постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.11.2025 у справі № 904/6335/23 - без змін.
При цьому, як убачається із матеріалів цієї справи Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі" (далі - АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі"; відповідач) у відзиві на касаційну скаргу повідомило суд касаційної інстанції про те, що очікує понести в ході касаційного перегляду цієї справи судові витрати в сумі 20 000,00 грн. Підтвердило також, що докази понесених цих судових витрат будуть подані разом з окремою заявою, у порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
19.03.2026 АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" через підсистему "Електронний суд" подало до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат (надійшла до Верховного Суду 20.03.2026). До заяви долучило відповідні докази понесення цих витрат.
Ухвалою Верховного Суду від 30.03.2026 призначено до розгляду відповідну заяву АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі", вирішено здійснювати її розгляд у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
АТ "Новомосковський завод залізобетонних виробів" заперечення щодо заявлених витрат на професійну правничу допомогу не надало.
Розглянувши відповідну заяву АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі", колегія суддів дійшла таких висновків.
Законодавець у п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України закріпив норму, відповідно до якої суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Гл. 8 розд. I ГПК України регулює інститут судових витрат.
За загальним правилом, судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (див. також п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц).
Статтею 123 ГПК України, яка визначає види судових витрат, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ст. 126 ГПК України).
Згідно з ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні.
Відповідно до норм цього Закону:
- договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт - оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 цього Закону);
- представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону);
- інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 цього Закону);
- видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами (ст. 19 цього Закону);
- гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначено в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховують складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 цього Закону).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 виснувала, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).
Водночас за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні в справі "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) від 28.11.2002 щодо судових витрат, зазначено, що за ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" від 25.03.1999 та "Єчюс проти Литви" від 31.07.2000).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Так, у рішенні в справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" від 23.01.2014 зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (див. п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, п. 135 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).
У п. 6.5 постанови від 03.03.2019 у справі № 922/445/19 об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку, що витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України).
Верховний Суд у постанові від 06.02.2023 у справі № 41/1-10 виснував, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у ч. 4 ст. 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5- 7, 9 ст. 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Тобто критерії, визначені ч. 4 ст. 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами ч. 4 ст. 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені ч. 5 ст. 129 цього Кодексу, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Як убачається із матеріалів справи, відповідач у відзиві на касаційну скаргу зазначав про понесення ним витрат на професійну правничу допомогу та наводився попередній (орієнтовний) розрахунок цих витрат у сумі 20 000,00 грн, а 19.03.2026 ним до Верховного Суду була подана відповідна заява про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у Верховному Суді, до якої долучено відповідні документи.
На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції відповідач надав такі документи:
- договір про надання правничої допомоги від 01.01.2026 № 624-ДнЕМ-РП, укладений між АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" і Адвокатським об`єднанням "Перший Радник" ((далі - АО "Перший Радник"; адвокатське об`єднання), за умовами якого АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" (клієнт) доручає, а АО "Перший Радник" зобов`язується надати клієнту відповідно до умов цього договору платну професійну правничу допомогу, визначену у п. 1.2 цього договору (правнича допомога), а клієнт - прийняти правничу допомогу та оплатити її у порядку та у строки, погоджені сторонами у цьому договорі. У п. 1.2 договору його сторони досягли згоди про те, що для цілей цього договору видами правничої допомоги, що може надаватись адвокатським об`єднанням є, зокрема, але не виключно: надання консультацій і роз`яснень клієнту з правових питань; юридичний аналіз та розробка загальної стратегії у справі; вивчення матеріалів справи; підготовка позовної заяви, заяв по суті справи згідно з ГПК України, Цивільним процесуальним кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України та інших процесуальних документів; підготовка та подання клопотання про залучення доказів; підготовка та подання письмових пояснень у справі; підготовка та подання процесуальних та інших документів правового характеру при розгляді справи судом, у тому числі у суді апеляційної та касаційної інстанції (в тому числі, але не обмежуючись апеляційної, касаційної скарги, відзиву на апеляційну та касаційну скарги). За п. 4.1 цього договору розмір винагороди адвокатського об`єднання за надання правничої допомоги за дорученням клієнта, визначається сторонами окремо за кожним дорученням клієнта та зазначається у звітах про надання правничої допомоги;
- звіт про надання правничої допомоги від 18.03.2026 № 6/904/6335/23-ДнЕМ за договором про надання правничої допомоги від 01.01.2026 № 624-ДнЕМ-РП, відповідно до якого на виконання договору про надання правничої допомоги від 01.01.2026 № 624-ДнЕМ-РП АО "Перший Радник" надало таку правничу допомогу під час розгляду справи № 904/6335/23 у Верховному Суді у складі Касаційного господарського суду, а саме: ознайомлення з касаційною скаргою АТ "Новомосковський завод залізобетонних виробів" на 29 сторінках (витрачено 1,5 год.). Підготовка відзиву касаційну скаргу на 19 сторінках (витрачено 7 год. (адвокат, що надає правничу допомогу Тищенко Т. А.); очікування судового засідання 10.03.2026 у режимі відеоконференції (витрачено 2,3 год. - з 16:30 год. до 18:54 год.) (технічна неможливість приєднання до відеоконференції відбулася не з вини представника відповідача (адвокат, що надає правничу допомогу Тищенко Т. А.). У цьому звіті також зазначено, що загальний розмір винагороди адвокатського об`єднання за надану правничу допомогу на підставі цього звіту про надання правничої допомоги становить 6 000,00 грн;
- довіреність АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" на адвоката Тищенко Т. А. від 16.04.2025 № 176/2025, а також довіреність у порядку передоручення від 09.10.2024;
- свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю Тищенко Т. А. від 15.12.2027 серія ДП № 3577.
Проаналізувавши надані відповідачем документи на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, колегія зазначає, що ними підтверджується надання АО "Перший Радник" (адвокатом Тищенко Т. А.) відповідачу послуг з професійної правничої допомоги у Верховному Суді при перегляді цієї справи. Керуючись нормами матеріального і процесуального права, які регулюють інститут таких судових витрат як витрати на професійну правничу допомогу, розглянувши наведені відповідачем обґрунтування заявлених витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням змісту договору про надання правничої допомоги, інших поданих заявником доказів на підтвердження понесення зазначених вище витрат у суді касаційної інстанції та встановивши обсяг фактично наданих адвокатом послуг відповідачу у Верховному Суді (так, адвокатом Тищенко Т. А. було підготовлено і подано відзив на касаційну скаргу), беручи до уваги результат перегляду справи в касаційному порядку, Верховний Суд дійшов висновку, що заявлені відповідачем до стягнення витрати при касаційному перегляді постанови апеляційного господарського суду у сумі 6 000, 00 грн є доведеними та обґрунтованими. Колегія суддів також зазначає, що витрати у такій сумі відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, є співмірними з наданими відповідачу послугами у Верховному Суді, на врахування яких (критеріїв) вказував і ЄСПЛ, зокрема, у рішенні "Лавентс проти Латвії".
Як уже зазначалось, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача (ч. 4 ст. 129 ГПК України).
Оскільки за результатами розгляду справи № 904/6335/23 суд касаційної інстанції касаційну скаргу АТ "Новомосковський завод залізобетонних виробів" залишив без задоволення, а постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.11.2025 у справі № 904/6335/23 - без змін, Верховний Суд дійшов висновку, що 6000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.
Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 244, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Заяву Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" про розподіл витрат на професійну правничу допомогу задовольнити.
Доручити Господарському суду Дніпропетровської області видати відповідний наказ.
Додаткова постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя Могил С. К.
Судді: Волковицька Н. О.