ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2026 р. м. Рівне Справа № 918/299/26

Господарський суд Рівненської області у складі судді О. Андрійчук, за участю секретаря судового засідання О. Гуменюк, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Буд Проект"

про стягнення в сумі 77 487,29 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: К. Костючик, виписка з ЄДРЮОФОГФ,

від відповідача: не з`явився,

УСТАНОВИВ:

У березні 2026 року Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (позивач), звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Буд Проект" (відповідач) про стягнення 77 487,29 грн, з яких: 44 292,17 грн пені та 33 195,12 грн штрафу за договором поставки № 53-122-01-24-14714 від 26.04.2024.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Згідно із позовною заявою, остання обґрунтована тим, що 26.04.2024 між позивачем (постачальник) та відповідачем (замовник) укладено договір поставки № 53-122-01-24-14714

(договір), за умовами якого відповідач зобов`язався поставити і передати у власність позивача продукцію на суму 4 530 000,00 грн, а відповідач зобов`язався оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації № 1 (додаток № 1 до договору). На виконання умов зазначеного договору відповідач з порушенням строків поставив позивачу продукцію на суму 2 360 841,60 грн, що підтверджується накладними, решту продукції на суму 16 372,80 грн не поставив взагалі. За недотримання відповідачем умов договору та порушення строків поставки продукції позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 44 292,17 грн пені та 33 195,12 грн штрафу.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на статті 525, 526, 530, 610, 612, 629 ЦК України.

30.03.2026 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач заперечує позовні вимоги та вказує, що позивач визначив строк поставки товару 26.08.2024 та саме з цієї дати розпочав облік розрахунку штрафних санкцій, хоча таке трактування термінів постачання з боку позивача є неправильним, оскільки пунктом 3.1 договору поставки передбачено постачання продукції в період по 30.11.2024, а посилання при нарахуванні штрафних санкцій на дату 26.08.2024, оскільки 24.08.2024 вихідний день, є хибним, а відтак позивачем сума штрафних санкцій визначена на власний розсуд та за власним баченням, яке не відповідає умовам підписаного договору № 53-122-01-24-14714 від 26.04.2024. Усі поставки за договором здійснені по 30.11.2024, що підтверджено долученими у якості доказів видаткових накладних з відмітками Складського господарства про проходження вхідного контролю. За таких обставин відповідачем не було порушено строк виконання взятих на себе зобов`язань за договором, постачання всіх товарно-матеріальних цінностей було здійснено без порушення строків, зазначених у пункті 3.1 договору.

01.04.2026 від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно з якою необґрунтованим є твердження відповідача про те, що ним своєчасно (по 30.11.2024) виконано зобов`язання за договором. При цьому відповідач лише частково цитує умови договору в частині строків поставки продукції. Інше тлумачення призводить до нівелювання погодженого сторонами строку у 120 календарних днів, що суперечить принципу обов`язковості договору та дійсній волі сторін при його укладенні. Відповідно, з урахуванням пункту 3.1. договору та змісту специфікації № 1 до договору, поставка продукції, - шини для транспортних засобів великої та малої тоннажності, мала бути здійснена товариством протягом 120 календарних днів з дати оприлюднення договору на вебпорталі уповноваженого органу. Датою оприлюднення договору є 26.04.2024, відтак останнім днем поставки продукції є 24.08.2024, а оскільки 24.08.2024 є вихідним днем, то останнім днем строку є перший робочий день після нього, а саме - 26.08.2024. Отже, саме 26.08.2024 є кінцевим строком належного виконання зобов`язання з поставки продукції. Зважаючи на це, розрахунок штрафних санкцій за кожною із вказаних у позові видатковою накладною здійснювався, починаючи із 27.08.2024. При цьому відповідач, як учасник процедури закупівлі, не звертався до позивача з проханням надати роз`яснення умов договору чи тендерної документації замовника закупівлі. Позивач вказує, що закінчення періоду здійснення розрахунку пені та штрафу безпосередньо залежить від дати поставки продукції. Нарахування позивачем пені та штрафу здійснено правомірно, виходячи з фактичного порушення строку поставки після 26.08.2024 до дати поставки продукції, а доводи відповідача є необґрунтованими та такими, що підлягають відхиленню судом. Відповідно, нараховані штрафні санкції є правомірними, обґрунтованими та такими, що випливають із умов договору та норм законодавства, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Процесуальні рішення, заяви і клопотання сторін, результат їх розгляду.

Ухвалою суду від 17.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 918/299/26 за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначене на 27.04.2026.

01.04.2026 від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання у цій справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яка задоволена ухвалою суду від 16.04.2026.

У судове засідання з`явилася представник позивача, однак через технічну несправність, яка виникла у позивача, не змога прийняти участь у судовому засіданні, що підтверджуєься протоколом судового засідання.

Відповідно дол частини п`ятої статтіт 197 ГПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву, крім випадку коли суд після призначення судового засідання чи під час такого засідання втратив технічну можливість забезпечити проведення відеоконференції.

Інших заяв і клопотань від сторін не надходило.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, оцінивши подані докази, суд установив таке.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

26.04.2024 між позивачем (замовник) та відповідачем (постачальник) укладено договір поставки № 53-122-01-24-14714 (договір), за пунктом 1.1. якого відповідач (постачальник) в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов`язується поставити і передати у власність позивача (замовника) продукцію, а замовник, у свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації № 1, що є додатком № 1 до договору.

Відповідно до пункту 12.1. договору він уважається укладеним з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками. Строк дії цього договору по 30.08.2025, а в частині виконання гарантійних зобов`язань постачальника, що передбачені цим договором, - до спливу гарантійних строків.

За пунктом 1.2. договору предметом поставки за цим договору є продукція: 34350000-5 шини для транспортних засобів великої та малої тоннажності, яка передбачена специфікацією № 1 до цього договору.

Згідно з пунктами 2.1. - 2.4. договору ціна продукції, що поставляється за цим договором, становить 3 775 000,00 грн, крім того ПДВ - 755 000,00 грн. Загальна сума договору становить 4 530 000,00 грн. Кількість продукції та ціна за одиницю продукції вказана у специфікації № 1 (додаток № 1) до цього договору. Ціна на продукцію є остаточною і змінам не підлягає, за виключенням умов, передбачених у пункті 13.10. цього договору.

У пункті 3.1. договору сторонами погоджено, що продукція поставляється у період по 30.11.2024. Строк поставки продукції вказаний у специфікації № 1 до цього договору та визначається кількістю календарних днів з дати оприлюднення цього договору на вебпорталі Уповноваженого органу згідно з Законом України "Про публічні закупівлі". Продукція поставляється на умовах DDP згідно з Інкотермс-2010. Місце поставки та вантажоодержувач: 34400, м. Вараш, склад Рівненського відділення філії "ВП "Складське господарство" АТ "НАЕК "Енергоатом".

У свою чергу, у специфікації № 1 до договору визначено найменування товару - шини у кількості 394 шт., строк поставки - 120 днів на суму 4 530 000,00 грн, у т. ч. 755 000,00 грн ПДВ.

Судом також установлено, що договір оприлюднено 26.04.2024.

Відповідно до пунктів 4.1., 4.2. договору сторони погодили, що кількість та асортимент продукції визначається специфікацією до цього договору. Якість та комплектність продукції повинна відповідати умовам договору, технічній специфікації (додаток 2 до договору).

Розділом 8 договору передбачено порядок передачі та приймання продукції. Так, приймання продукції за кількістю та якістю (вхідний контроль) здійснюється відповідно до вимог Стандарту ДП "НАЕК "Енергоатом: "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії"СОУ НАЕК 038:2021, при наявності товарно- супровідних документів, передбачених пунктом 8.2. договору. Товарно-супровідні документи, що надаються постачальником при здійсненні поставки продукції: видаткова накладна або накладна, документи, які підтверджують якість продукції. Успішне проходження продукцією вхідного контролю ВК-1 підтверджується відповідним актом та ярликом на придатну продукцію згідно зі Стандартом ДП "НАЕК "Енергоатом" "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії" СОУ НАЕК 038:2021. Датою поставки продукції є дата підписання видаткової накладної або накладної вантажоодержувачем. Перехід права власності на продукцію за договором відбувається в момент поставки продукції за умови наявності належним чином оформлених товарно -супровідних документів.

На виконання умов договору 09.09.2024 відповідачем здійснена перша поставка продукції на суму 1 851 885,60 грн з ПДВ, що підтверджується видатковими накладними № 44 від 27.08.2024, 19.09.2024 на суму 51 112,80 грн, № 63 від 19.09.2024, 01.10.2024 на суму 415 764,00 грн, № 62 від 19.09.2024, 02.10.2024 - на суму 6 696,00 грн, № 69 від 26.09.2024, 19.11.2024 на суму 35 383,20 грн, № 82 від 14.11.2024 на суму 35 383,20 грн.

13.11.2024 сторонами укладено додаткову угоду № 1, якою виключено позицію № 20 зі специфікації № 1 до договору поставки на суму 16 372,80 грн, визначено найменування товару - шини у кількості 392 шт., строк поставки - 120 днів на суму 4 513 627,20 грн, у т. ч. 752 271,20 грн ПДВ.

Пунктом 9.1. договору передбачено, що у випадку порушення строків поставки постачальник зобов`язаний сплатити замовнику пеню в розмірі 0,1 вартості непоставленої продукції за кожен день прострочення. При цьому у випадку прострочення поставки продукції понад тридцять діб постачальник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7% від вказаної вартості.

За недотримання відповідачем умов договору щодо поставки продукції позивачем нараховано та заявлено до стягнення 44 292,17 грн пені та 33 195,12 грн 7% штрафу.

Сторонами погоджено, що позовна давність за вимогами про стягнення штрафних санкцій, передбачених пунктом 9.1. цього договору, становить 3 (три) роки (пункт 9.2. договору).

Відповідно до пункт 9.4. договору усі спори, що виникають з цього договору або пов`язані з ним, вирішуються шляхом переговорів між сторонами.

Якщо відповідний спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується у судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору відповідно до чинного законодавства України. Претензійний порядок досудового вирішення спорів є обов`язковим (пункт 9.5. договору).

29.01.2026 позивач направив на адресу відповідача претензією № 22-1656/001-юр, яку відповідач залишив без відповіді та задоволення.

З урахуванням викладеного судом установлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані із несвоєчасною поставкою товару та відповідальністю за таке порушення, регулювання яких здійснюється ЦК України.

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом статтей 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом установлено, що правовідносини сторін виникли з договору, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За статтею 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Приписами частини першої статті 530 ЦК України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У силу вимог статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом із матеріалів справи установлено, що кінцевим строком поставки продукції було 26.08.2024, тоді як фактична поставка відбулася 09.09.2024 (із простроченням 13 днів), 19.09.2024 (із простроченням 23 дні), 01.10.2024 (із простроченням 35 днів), 02.10.2024 (із простроченням 36 днів), 19.11.2024 (із простроченням 84 днів), а поставка продукції на суму 16 372,80 грн у строк, визначений договором, взагалі не відбулася.

За порушення умов договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення 44 292,17 грн пені та 33 195,12 грн 7% штрафу.

Відповідно пункту 3 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Приписами частини другої статті 231 ГК України (втратив чинність, однак діяв станом на дату виникнення спірних правовідносин) унормовано, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Згідно з усталеною практикою господарських судів, застосування до боржника, що порушив господарське зобов`язання, санкцій у вигляді пені та штрафу, передбаченого абзацом 3 частини другої статті 231 ГК України, можливе при сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом; якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоч би одна сторона є суб`єктом господарювання, що відноситься до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (постачанням) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і розраховується в процентному відношенні розмір штрафу.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, передбаченою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (відповідна правова позиція викладена в постановах КГС ВС від 19.09.2019 у справі № 904/5770/18, від 27.09.2019 у справі № 923/760/16, від 02.04.2019 у справі № 917/194/18, від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17, від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17).

Неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов`язання неустойка є способом його забезпечення, а в разі невиконання зобов`язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. Разом з тим пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов`язань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором. Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов`язання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов`язання. Отже, штраф і пеня є різновидами неустойки, які відрізняються тим, що розмір пені залежить від тривалості прострочення боржника, а штраф - ні.

Суд, здійснивши перерахунок пені та штрафу, установив, що розмір першої становить 44 292,17 грн (при заявленому - 44 292,17 грн), а другого - 33 195,12 грн (при заявленому - 33 195,12 грн) (розрахунок додається), відтак пеня та штраф підлягають задоволенню у заявленому розмірі.

Щодо інших аргументів, на які посилалися учасники справи та яким не була дана оцінка, то Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статтею 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справах "Проніна проти України", Серявін та інші проти України, "Ruiz Torija v. Spain"тощо).

Висновки суду за результатами вирішення спору.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами статтей 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про порушення майнових прав позивача та про наявність підстав для задоволення позову.

Розподіл судових витрат.

Згідно з частиною першою статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (частина перша статті 124 ГПК України).

У позовній заяві позивачем зазначено попередній розрахунок судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 2 262,40 грн.

При цьому, як установлено судом, позивач позовну заяву з доданими документами подав в електронній формі.

За правилами частини третьої статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи, що позов задоволено повністю, відтак судовий збір в розмірі 2 662,40 грн покладається на відповідача.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція", до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Буд Проект" про стягнення в сумі 77 487,29 грн задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Буд Проект" (49019, м. Дніпро, вул. Академіка Белелюбського, буд. 68, к. 2, ідентифікаційний код 45047782) на користь Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє Філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція (м. Вараш, Рівненська область, 34403, ідентифікаційний код 05425046) 44 292,17 грн пені та 33 195,12 грн штрафу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Буд Проект" (49019, м. Дніпро, вул. Академіка Белелюбського, буд. 68, к. 2, ідентифікаційний код 45047782) на користь Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє Філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція (м. Вараш, Рівненська область, 34403, ідентифікаційний код 05425046) 2 662,24 грн судового збору.

Позивач: Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє Філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція (м. Вараш, Рівненська область, 34403, ідентифікаційний код 05425046).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Гарант Буд Проект" (49019, м. Дніпро, вул. Академіка Белелюбського, буд. 68, к. 2, ідентифікаційний код 45047782).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини перша, друга статті 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 256 ГПК України).

Інформацію у справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повне судове рішення складене та підписане 27.04.2026.

Суддя О.Андрійчук