ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2026 м. Дніпро Справа № 908/1844/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Фещенко Ю.В. (доповідач),

суддів: Джепи Ю.А, Мартинюка С.В.,

за участю секретаря судового засідання Янкіної Г.Д.

та представників:

від скаржника (відповідача): Петрушенко Л.Л. (в залі суду);

Горохов К.М. (в залі суду);

від позивача: Кисельова О.О. (в режимі відеоконференції);

прокурор: Бурлаченко О.Л. (в залі суду),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна"

на рішення Господарського суду Запорізької області від 02.12.2025 (ухваленого суддею Давиденко І.В., повне рішення складене 18.12.2025) у справі № 908/1844/25

за позовом заступника керівника Запорізької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Запорізької міської ради (м. Запоріжжя)

до Приватного акціонерного товариства "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна" (м. Запоріжжя)

про стягнення 12 703 075 грн 34 коп.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року заступник керівника Запорізької обласної прокуратури звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою в інтересах держави в особі Запорізької міської ради (далі по тексту - позивач), в якій просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна" (далі по тексту - відповідач) заборгованість в загальному розмірі 12 703 075 грн 34 коп., з якої:

- 7 508 325 грн 65 коп. - за використання земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0352 без правовстановлюючих документів за період з 18.07.2020 по 28.02.2025;

5 194 749 грн 69 коп. - за використання земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0353 без правовстановлюючих документів за період з 25.07.2020 по 28.02.2025.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, без належних на те правових підстав, користувався земельними ділянками з кадастровими номером :02:026:0352 в період з 18.07.2020 по 28.02.2025 та з кадастровими номером :02:026:0353 в період з 25.07.2020 по 28.02.2025, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, та безпідставно зберіг кошти орендної плати за фактичне користування земельними ділянками, які на підставі статей 1212, 1214 Цивільного кодексу України, статей 125, 206 Земельного кодексу України підлягають стягненню на користь позивача.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 02.12.2025 у справі №908/1844/25 позов задоволено повністю:

- стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна" на користь Запорізької міської ради до місцевого бюджету недоотриманий дохід за використання земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0352 без правовстановлюючих документів за період з 18.07.2020 по 28.02.2025 у розмірі 7 508 325 грн 65 коп.;

- стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна" на користь Запорізької міської ради до місцевого бюджету недоотриманий дохід за використання земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0353 без правовстановлюючих документів за період з 25.07.2020 по 28.02.2025 у розмірі 5 194 749 грн 69 коп.

Рішення обґрунтовано наступним:

- порушення інтересів держави полягає в тому, що неповернення Запорізькій міській раді безпідставно збереженої орендної плати за користування вказаними земельними ділянками порушує інтереси територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради в частині позбавлення можливості ефективного використання права комунальної власності та неотримання місцевим бюджетом відповідного доходу, які можуть бути використані для задоволення її нагальних потреб. Звернення прокурора до суду у даній справі зумовлено необхідністю усунення порушення законодавства щодо ненадходження до бюджету коштів орендної плати за землю, та дотримання встановлених Конституцією України принципів верховенства права та законності, а також задоволення суспільної потреби у дотриманні вимог чинного законодавства під час наповнення місцевого бюджету. Унаслідок нездійснення Запорізькою міською радою відповідного захисту інтереси держави залишаються незахищеними;

- судом встановлено, що правом власності на спірну земельну ділянку, розташовану в межах відповідного населеного пункту, міська рада наділена в силу закону, при цьому державну реєстрацію речових прав на земельні ділянки державної та комунальної власності об`єктивно не можна було здійснити раніше, ніж із часу розмежування земель державної та комунальної власності. Водночас відсутність державної реєстрації речового права на спірну земельну ділянку не впливає на обставини виникнення та наявність права комунальної власності на відповідну земельну ділянку;

- в порушення статті 125 Земельного кодексу України, ПрАТ "Дніпроспецсталь" у період з 18.07.2020 по 28.02.2025 користувалось спірними земельними ділянками з кадастровими номерами :02:026:0352 та :02:026:0353 без документів, що посвідчують право власності чи право користування земельною ділянкою. З наведеного вбачається, що використання спірних земельних ділянок відповідачем без належного правового оформлення позбавило Запорізьку міську раду, як власника землі, права отримувати від цих ділянок дохід у розмірі орендної плати;

- з моменту набуття у власність нерухомого майна, яке розташоване на спірних земельних ділянках з кадастровими номерами :02:026:0352 та :02:026:0353, які розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Софіївська 238-А, у відповідача виник обов`язок укласти договір оренди спірних земельних ділянок та зареєструвати на підставі них право оренди землі, оскільки на цих земельних ділянках розташовані належні відповідачу на праві власності об`єкти нерухомості;

- ПрАТ "Дніпроспецсталь" (набувач), не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного Договору, збільшило вартість власного майна, а Запорізькою міською радою (потерпілим) втрачено належне їй майно (кошти від орендної плати), на отримання яких позивач цілком підставно очікував;

- за розрахунком Запорізької міської ради недоотриманий дохід:

1) за використання земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0352 за період з 18.07.2020 по 28.02.2025 склав 7 508 325 грн 65 коп., з яких:

- за 2020 рік з 18.07.2020 по 31.12.2020 - 761 337 грн 69 коп.;

- за 2021 рік з 01.01.2021 по 31.12.2021 - 1 675 843 грн 76 коп.;

- за 2022 рік з 01.01.2022 по 28.02.2022 - 307 238 грн 02 коп.;

- за 2023 рік з 01.01.2023 по 31.12.2023 - 2 119 942 грн 35 коп.;

- за 2024 рік з 01.01.2024 по 31.12.2024 - 2 228 059 грн 41 коп.;

- за 2025 рік з 01.01.2025 по 28.02.2025 - 415 904 грн 42 коп.;

2) за використання земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0353 за період з 25.07.2020 по 28.02.2025 склав 5 194 749 грн 69 коп., з яких:

- за 2020 рік з 25.07.2020 по 31.12.2020 - 507 054 грн 94 коп.;

- за 2021 рік з 01.01.2021 по 31.12.2021 - 1 164 348 грн 30 коп.;

- за 2022 рік з 01.01.2022 по 28.02.2022 - 213 463 грн 85 коп.;

- за 2023 рік з 01.01.2023 по 31.12.2023 - 1 472 900 грн 60 коп.;

- за 2024 рік з 01.01.2024 по 31.12.2024 - 1 548 018 грн 53 коп.;

- за 2025 рік з 01.01.2025 по 28.02.2025 - 288 963 грн 46 коп.;

- загальний розмір недоотриманих доходів за фактичне користування відповідачем земельними ділянками, розташованими по вул. Софіївська 238-А в м. Запоріжжя з кадастровими номерами :02:026:0353 та :02:026:0352 без оформлення правовстановлюючого документу, що посвідчує право оренди (користування), за загальний період з 18.07.2020 по 28.02.2025 складає 12 703 075 грн 34 коп. Даний розмір розрахований виходячи з нормативної грошової оцінки земельних ділянок з урахуванням коефіцієнту індексації за відповідний рік. Відповідачем контррозрахунку розміру доходу, отриманого від безпідставно набутого майна, заявленого позивачем до стягнення, суду не надано. Дослідивши наданий прокурором та позивачем розрахунок, та проаналізувавши фактичні обставини справи та письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд першої інстанції вважав наданий розрахунок обґрунтованим та вірним.

Не погодившись з вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду за допомогою системи "Електронний суд" з апеляційною скаргою (вх. № суду 48349 від 08.01.2026), в якій просить:

- скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 02.12.2025 у справі №908/1844/25 повністю;

- скасувати ухвалу Господарського суду Запорізької області від 12.08.2025 у справі №908/1844/25 та задовольнити клопотання Приватного акціонерного товариства "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна" про об`єднання справ №908/1845/25 та № 908/1844/25 в одне провадження;

- задовольнити клопотання Приватного акціонерного товариства "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна" про призначення інженерно-технічної експертизи з питань землеустрою;

- врахувати при ухваленні нового рішення сплачені Приватним акціонерним товариством "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна" кошти, у розмірі 1% плати за земельну ділянку з кадастровим номером :02:026:0002.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

- під час розгляду даної справи відповідачем подавались клопотання про об`єднання справ в одне провадження і про призначення інженерно-технічної експертизи з питань землеустрою, в задоволенні яких відповідачу було відмовлено. Відповідно до частини 3 статті 255 Господарського процесуального кодексу України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. Відповідач намагався довести, що земельні ділянки, які є предметом даного спору, разом із земельною ділянкою :02:026:0351, розташовані на раніше відведеній відповідачу ділянці з кадастровим номером :02:026:0002 площею 17,0000 га, за адресами: м. Запоріжжя, вул. Теплична, 49 та вул. Софіївська, 238-А. Аналогічний позов до ПрАТ "Дніпроспецсталь" пред`явлено позивачем і стосовно земельної ділянки :02:026:0351 (справа № 908/1845/25). Враховуючи, що Товариство сплачувало за земельну ділянку з кадастровим номером :02:026:0002 плату за землю, в тому числі і в період з липня 2020 року по 28.02.2025, в розмірі 1% від нормативно-грошової оцінки даної ділянки, а також враховуючи той факт, що три новоутворені, в тому числі і на її території, земельні ділянки загалом складають 24,2027 га, тобто виходять за межі так званої "материнської" ділянки з кадастровим номером :02:026:0002, на думку відповідача, вбачалось доцільним розглядати справи № 908/1844/25 та № 908/1845/25 в одному провадженні, про що ним 08.07.2025 було подане клопотання про об`єднання в одне судове провадження двох вищезазначених справ. На думку відповідача, об`єднання справ в одне провадження спростило би розгляд справи в комплексі: процедуру доведення і встановлення факту тотожності новоутворених земельних ділянок "материнській" ділянці, оскільки мало підтверджуватися одними й тими ж доказами. Крім того, враховуючи сплату Товариством плати за земельну ділянку з кадастровим номером :02:026:0002, суду простіше було б вирахувати частку сплаченого в загальному борзі. Натомість, ухвалою суду від 12.08.2025 Товариству було відмовлено в задоволенні клопотання про об`єднання справ №908/1844/25 та № 908/1845/25 в одне провадження, з чим не погоджується відповідач. Суд першої інстанції дійшов висновку, що об`єднання справ № 908/1844/25 та № 908/1845/25 в одне провадження ускладнить виконання завдань господарського судочинства щодо ефективного захисту порушеного права та своєчасного вирішення спору. Скаржник наголошує, що предметом спору в цих справах є стягнення не орендних платежів (оскільки не було за спірний період укладених договорів оренди), а недоотриманого доходу за використання земельних ділянок без правовстановлюючих документів. Враховуючи розташування новоутворених земельних ділянок, в тому числі на площі 17,0000 га ділянки з кадастровим номером :02:026:0002, відповідач вбачає тотожність новоутворених ділянок старій "материнській" ділянці, за яку відповідачем сплачувався земельний податок в розмірі 1%. Тому, об`єднання справ № 908/1844/25 та № 908/1845/25 в одне провадження полегшило б розгляд справи в частині виокремлення по кожній ділянці частки у вже сплаченому відповідачем земельному податку з метою зарахування цих часток як часткової сплати за спірний період користування земельними ділянками;

- щодо відмови в призначенні інженерно-технічної експертизи з питань землеустрою. Відповідачем з метою доведення в повному обсязі або частково тотожності новоутворених земельних ділянок "материнській" ділянці площею 17,0000 га, що була відведена відповідачу згідно з рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради депутатів трудящих № 397 від 06.10.1966 та рішенням Запорізької міської ради народних депутатів № 191/4 від 16.06.1984, 31.10.2025 було подане клопотання про призначення інженерно-технічної експертизи з питань землеустрою. За допомогою експертизи можливо було б порівняти межі земельних ділянок з кадастровими номерами :02:026:0351, :02:026:0352, :02:026:0353 із земельною ділянкою з кадастровим номером :02:026:0002 на предмет їх повного або часткового співпадіння, як по їх межах так і по загальній площі, яку вони займають на одній місцевості. Доведення цих обставин дозволило би Товариству довести факт правомірності користування земельними ділянками, що стало підставою для сплати ним земельного податку за фактичне користування цими ділянками. Без необхідних спеціальних знань встановити наведені обставини неможливо. Тож, відповідач просив поставити на вирішення експертизи такі питання: - підтвердити тотожність земельної ділянки по вул. Теплична, 49, Софіївська, 238-А у м.Запоріжжі, переданої ПрАТ "Дніпроспецсталь" рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради депутатів трудящих № 397 від 06.10.1966 та рішенням Запорізької міської ради народних депутатів № 191/4 від 16.06.1984 з кадастровим номером :02:026:0002 (старий, якій діяв станом на 2012 рік), земельним ділянкам по вул. Теплична, 49 з кадастровим номером :02:026:0351 та по вул. Софіївська, 238-А з кадастровими номерами :02:026:0352 та :02:026:0352 в повному обсязі або частково; - надати висновок, в якому порівняти межі земельних ділянок з кадастровими номерами :02:026:0351, :02:026:0352 та :02:026:0352 із земельною ділянкою зі старим кадастровим номером :02:026:0002 (старий, який діяв станом на 2012 рік), на предмет їх повного або часткового співпадіння, як по їх межах так і по загальній площі, яку вони займають на одній території; - розрахувати частки, які наразі займають земельні ділянки з кадастровими номерами :02:026:0351, :02:026:0352 та :02:026:0352 на раніше існуючій земельній ділянці зі старим кадастровим номером :02:026:0002. Для проведення експертизи відповідачем було надано всю технічну документацію по спірним ділянкам. В судовому засіданні 02.12.2025 у справі № 908/1844/25 судом першої інстанції було відмовлено в задоволенні клопотання про призначення експертизи. Свою позицію стосовно відмови суд виклав під час складання судового рішення;

- повноваження міської ради передують припису статті 79-1 Земельного кодексу України про те, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Тобто, закон пов`язує можливість реалізації власником своїх цивільних прав щодо земельної ділянки виключно з моменту державної реєстрації права власності на неї, а не з моменту прийняття рішення міською радою щодо неї. Так, в період з липня 2020 року по 28.02.2025, за який стягується сума неотриманого доходу, рішень міської ради про передачу земельних ділянок з кадастровими номерами :02:026:0352 та :02:026:0353 в користування відповідачу не існувало. При цьому, відповідач не має на меті оспорювати право власності Запорізької міської ради на вказані земельні ділянки, а цілком його визнає на будь-якому етапі їх формування. Метою відповідача є доведення, що часом набуття зазначеними земельними ділянками, які є власністю міської ради, саме цивільних прав, як об`єктів таких прав, є 24.06.2025 - час державної реєстрації права власності на них в Державному реєстрі речових прав. Саме з цього часу міська рада може реалізовувати належні їй цивільні права щодо земельних ділянок, в тому числі реалізовувати права, визначені статтями 1212, 1214 Цивільного кодексу України, оскільки час набуття земельними ділянками цивільних прав як об`єктів цих прав визначає момент, з якого такі права можуть бути застосовані (реалізовані) їх власником. Тому, під час розгляду справи відповідач доказував, що земельні ділянки з кадастровими номерами :02:026:0352 та :02:026:0353 набули статусу об`єктів цивільних прав лише з 24.06.2025. Проте, суд не взяв доводи відповідача до уваги;

- в матеріалах справи містяться як рішення місцевої влади, так і відповідні Акти відводу, які підтверджують факт передачі міською радою земельних ділянок у 1966 і 1984 роках, відвід цих ділянок в натурі та, відповідно, набуття Товариством права користування земельною ділянкою загальною площею 17,0000 га. Крім того, Земельний кодекс УРСР не містив норм щодо пов`язаності виникнення права постійного користування та права оренди земельної ділянки з моментом державної реєстрації цих прав. Таким чином, висновок суду щодо недоведення відповідачем свого права користування земельною ділянкою спростовується наявними в матеріалах справи рішеннями 1966 і 1984 років та Актами відводу до них. Тобто, суд визнає, що земельна ділянка загальною площею 17,0000 га була відведена Товариству рішеннями міської ради, але не визнає фактичного користування цією ділянкою через відсутність документу (Державного акту), який засвідчує це користування. Особливо слід зазначити, що відповідно до частини 7 Перехідних положень Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Відповідачем в матеріали справи було надано: Акти відводу до рішень 1966 та 1984 років; Технічну документацію до НГО 2012 року; Витяг про НГО 2016 року; Технічний звіт щодо інвентаризації земельних ділянок 1993 року. Вказані документи містять необхідні графічні матеріали, за допомогою яких можливо встановити, в тому числі і співпадіння зазначених земельних ділянок. У 2008 році відомості про земельну ділянку :02:026:0002 були внесені до чергового кадастрового плану для перерахунку нормативної грошової оцінки даної земельної ділянки (НГО), яка береться за основу при вирахуванні розміру земельного податку. Крім того, 10.11.2025 Запорізькою міською радою до матеріалів справи було долучено лист ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 28.10.2025 з додатками, в якому ГУ Держгеокадастру підтвердило факт наявності земельної ділянки площею 17,0000 га ще з 2008 року, а також підтвердило, що дана земельна ділянка знаходиться саме за адресою: м. Запоріжжя, вул. Софіївська, буд. 238-А, вул.Теплична, 49. Відповідач наголошує, що на земельній ділянці з кадастровим номером :02:026:0002 знаходились і продовжують на тому ж місці знаходитись об`єкти нерухомості, перелічені позивачем, оскільки по вул. Софіївська, буд. 238-А, вул. Теплична, 49 об`єктів нерухомості, які б належали іншим юридичним або фізичним особам, не існує. Також ГУ Держгеокадастру підтвердило, що відомості про земельну ділянку :02:026:0002 були внесені у 2008 році до чергового кадастрового плану для перерахунку нормативної грошової оцінки даної земельної ділянки (НГО), яка береться за основу при вирахуванні розміру земельного податку. Відповідач вважає, що зауваження ГУ Держгеокадастру про те, що кадастровий номер :02:026:0002 не мав статусу присвоєного, не заперечує тотожність зазначених земельних ділянок. Доказами, наданими відповідачем в матеріали справи, доведено, що відповідач сплачував земельний податок в розмірі 1% від НГО за земельну ділянку з кадастровим номером :02:026:0002, яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Софіївська, буд. 238-А, вул. Теплична, 49, на якій розташовані об`єкти нерухомості, що були передані до статутного фонду відповідача Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Запорізькій області у відповідності до Наказу Міністерства промисловості України від 31.03.1994 № 98 та згідно з Переліком від 06.01.2005 (витяги з реєстру речових прав містяться в матеріалах справи), та на даний час продовжують знаходитись ті ж самі об`єкти нерухомості на земельних ділянках з кадастровими номерами :02:026:0352 та :02:026:0353, власник цих об`єктів ПрАТ "Дніпроспецсталь";

- відповідач проводив оплату земельного податку на підставі виданої ГУ Держгеокадастру технічної документації та витягу з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земель від 30.01.2012 № 514, які є офіційними документами і мали юридичну силу на кінець 2012 року. При цьому відсутність кадастрового номера не є суттєвим для визначення тотожності земельних ділянок, оскільки ГУ Держгеокадастру з метою видання нормативної грошової оцінки земельної ділянки може визначити її площу та межі на підставі інших даних, визначених у пункті 2 Методики № 1147. А відтак, ПрАТ "Дніпроспецсталь" за наявності виданої нормативної грошової оцінки земельних ділянок не могло не сплачувати за них земельний податок. Крім того, не мало підстав для сплати орендної плати в розмірі 3%, оскільки не було укладених договорів оренди;

- відповідач не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неможливості зарахування сплаченої Товариством плати за землю в розмірі 4 635 240 грн 12 коп. в рахунок заявленої суми недоотриманих доходів за користування земельними ділянками з кадастровими номерами :02:026:0352 та :02:026:0353. Хоча відповідач і сплачував не 3%, а 1%, ці кошти все рівно отримав місцевий бюджет; сплата здійснювалась не за кадастровий номер, а за фактичні гектари землі, на яких розташовані об`єкти нерухомості відповідача. Натомість, суд не зарахував сплачені відповідачем кошти в розмірі 1%, обґрунтовуючи це недоведеністю тотожності новоутворених земельних ділянок "материнській" земельній ділянці зі старим кадастровим номером :02:026:0002, за яким відбувалась плата за землю. Це додатково доводить, що не об`єднання справ в одне судове провадження і не призначення інженерно-технічної експертизи з питань землеустрою на предмет встановлення тотожності земельних ділянок ускладнило/унеможливило вирішення даного питання з урахуванням інтересів відповідача. Відповідач вважає, що судом при вирішенні даного спору не було збережено пропорційність сторін як одного з основних принципів господарського судочинства. Суд формально підійшов до розгляду даної справи, спираючись лише на відсутність належного документального оформлення правовідносин (відсутність Державних актів), натомість не врахував фактичних, усталених, сформованих в прадавні часи відносин між відповідачем і Запорізькою міською радою. Також суд не взяв до уваги, що жодне з рішень, на підставі яких відповідачу було надано (відведено) у 1966 та 1984 роках земельні ділянки, які загалом склали ділянку площею 17,0000 га, не було не змінено, не скасовано до цього часу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Фещенко Ю.В. (доповідач), суддів - Джепи Ю.А., Мартинюка С.В.

Апеляційну скаргу було подано без додержання вимог, встановлених статтею 258 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.01.2026 апеляційну скаргу було залишено без руху та скаржнику надано строк для усунення недоліків протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Від скаржника за допомогою системи "Електронний суд" надійшло клопотання (вх. суду №1191/26 від 04.02.2026) щодо усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.02.2026, зокрема, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, розгляд справи призначено у судовому засіданні 04.03.2026.

Від прокурора за допомогою системи "Електронний суд" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. № суду 1565/26 від 10.02.2026), в якому він просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення Господарського суду Запорізької області.

У відзиві на апеляційну скаргу прокурор посилається на таке:

- відповідач, як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі, з посиланням на приписи частин 1, 3, 4, 9 статті 79-1 Земельного кодексу України, стверджує, що саме з моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (тобто з 24.06.2025) Запорізька міська рада може реалізувати належні їй цивільні права щодо неї, у тому числі реалізувати права, визначені статтями 1212, 1214 Цивільного кодексу України. Разом з цим, це твердження відповідача суперечить положенням чинного законодавства та правовим висновкам Верховного Суду, в силу яких земельні ділянки з кадастровими номерами :02:026:0352 та :02:026:0353 є сформованими, мають чітко установлені межі та площу, визначеного в силу Закону власника (територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради), а відповідно є об`єктами цивільних прав з 17.07.2020 та з 24.07.2020 відповідно;

- з аналізу земельного законодавства вбачається, що право постійного користування земельною ділянкою у різний період часу виникало з моменту отримання державного акту на право постійного користування та визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або з моменту державної реєстрації цього права. Відповідач до суду не надав жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував факт набуття підприємством права постійного користування на земельні ділянки площею 10,7 га, 6,2 га та площею 17 га з кадастровим номером :02:026:0002. Ці обставини могли бути підтверджені, наприклад, відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, даними з Державного земельного кадастру, рішеннями уповноваженого органу про передачу відповідачу або про об`єднання земельних ділянок площею 10,7 га та 6,2 га, державним актом на право користування земельною ділянкою. Відповідач до суду не надав жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував факт набуття підприємством права постійного користування на земельні ділянки площею 10,7 га, 6,2 га та площею 17 га з кадастровим номером :02:026:0002;

- у той же час, прокурором надано відомості з Національної кадастрової системи (надавались до суду 15.09.2025 разом з додатковими письмовими поясненнями), згідно із якими за ПрАТ "Дніпроспецсталь" земельні ділянки площею 10,7 га, 6,2 га та площею 17 га з кадастровим номером :02:026:0002 не обліковуються, відомості про них відсутні;

- Запорізькою міською радою було долучено до матеріалів справи лист Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 28.10.2025 № 18-8-0.6-4130/2-25, в якому зазначено, що кадастровий номер :02:026:0002, який зазначено у Витязі з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земель від 30.01.2012 № 514з не має статусу присвоєного. Також у листі зазначено, що кадастровий номер :02:026:---, який зазначено у Витязі з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 18.02.2016 № 1218/86-16, взагалі не має ніякого статусу. Тобто уповноваженим державним органом підтверджено відсутність існування земельної ділянки площею 17 га з кадастровим номером :02:026:0002 та фактично спростовано перебування у постійному користуванні відповідача указаної земельної ділянки;

- таким чином, не будучи власником або постійним користувачем земельної ділянки, відповідач безпідставно, фактично з власної волі, сплачував земельний податок за земельну ділянку площею 17 га, яка йому не надавалась, у постійному користуванні не перебувала та як об`єкт цивільних прав не існувала. Окрім того, ПрАТ "Дніпроспецсталь" до суду, у якості підтвердження сплати земельного податку за 2020-2025 роки, надані податкові декларації та платіжні інструкції за зазначений період. Разом з цим, у цих документах відсутня згадка щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0002 (зазначаються кадастрові номери :02:026:0000, :02:026:---- або інші кадастрові номери). Сума сплачених коштів у вигляді земельного податку у розмірі 4 635 240 грн 12 коп. розрахована самостійно відповідачем та не підтверджена податковим органом або власником земельної ділянки. У зв`язку з чим, підстав для зарахування раніше сплаченої ПрАТ "Дніпроспецсталь" суми земельного податку у розмірі 4 635 240 грн 12 коп. в рахунок суми недоотриманого доходу, що стягується прокурором, немає. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд за наслідками перегляду подібної справи № 645/1040/19 (постанова від 05.02.2025). У свою чергу ПрАТ "Дніпроспецсталь" у відповідності до статті 43 Податкового Кодексу України ("Умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені") має право повернути помилково сплачені грошові зобов`язання, які останнє сплачувало за неіснуючу земельну ділянку;

- справи № 908/1844/25 та № 908/1845/25 хоча і мають спільних позивача та відповідача, однак мають різний предмет позову - різні земельні ділянки, доказова база також різна;

- відповідач не обґрунтував неможливість самостійно надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів.

Від позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. №№ суду 1844/26, 1849/26 від 16.02.2026), в якому він просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення Господарського суду Дніпропетровської області.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилається на таке:

- судом правомірно було відмовлено у задоволенні клопотань відповідача про об`єднання справ в одне провадження, а також щодо призначення у справі судової експертизи;

- земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0002 не існувало, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами;

- у відповідача було відсутнє право постійного користування земельними ділянками 10,7 га та 6,2 га, а також земельною ділянкою з кадастровим номером :02:026:0002 площею 17,0 га; жодного доказу на підтвердження існування таких обставин відповідач не надав;

- у даній справі відсутні підстави для врахування здійснених відповідачем оплат в рахунок погашення боргу, заявленого до стягнення у даній справі.

У судове засідання 04.03.2026 з`явилися представники скаржника (відповідача), позивача та прокурор.

У судовому засіданні 04.03.2026 представник скаржника (відповідача) просив апеляційний господарський суд розглянути клопотання відповідача про призначення по справі судової експертизи на стадії апеляційного перегляду.

З метою надання часу для висловлення правових позиції щодо заявленого клопотання, апеляційним господарським судом протокольно було оголошено перерву у судовому засіданні до 08.04.2026.

Від Приватного акціонерного товариства "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна" до Центрального апеляційного господарського суду за допомогою системи "Електронний суд" надійшло клопотання (вх. № суду 49293 від 17.03.2026), в якому він просить апеляційний господарський суд призначити по справі інженерно-технічну експертизу з питань землеустрою, з метою доведення в повному обсязі або частково тотожності новоутворених земельних ділянок "материнській" ділянці площею 17,0000 га, що була відведена відповідачу згідно з рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради депутатів трудящих № 397 від 06.10.1966 та рішенням Запорізької міської ради народних депутатів № 191/4 від 16.06.1984. Відповідач вважає, що за допомогою експертизи можливо було б порівняти межі земельних ділянок з кадастровими номерами :02:026:0351, :02:026:0352, :02:026:0353 із земельною ділянкою з кадастровим номером :02:026:0002 на предмет їх повного або часткового співпадіння, як по їх межах так і по загальній площі, яку вони займають на одній місцевості. Доведення цих обставин дозволило би Товариству довести факт правомірності користування земельними ділянками, що стало підставою для сплати ним земельного податку за фактичне користування цими ділянками. Без необхідних спеціальних знань встановити наведені обставини неможливо. Також, відповідач просить поставити на вирішення експертизи такі питання:

- підтвердити тотожність земельної ділянки по вул. Теплична, 49, Софіївська, 238-А у м.Запоріжжі, переданої ПрАТ "Дніпроспецсталь" рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради депутатів трудящих № 397 від 06.10.1966 та рішенням Запорізької міської ради народних депутатів № 191/4 від 16.06.1984 з кадастровим номером :02:026:0002 (старий, якій діяв станом на 2012 рік), земельним ділянкам по вул. Теплична, 49 з кадастровим номером :02:026:0351 та по вул. Софіївська, 238-А з кадастровими номерами :02:026:0352 та :02:026:0352 в повному обсязі або частково;

- надати висновок, в якому порівняти межі земельних ділянок з кадастровими номерами :02:026:0351, :02:026:0352 та :02:026:0352 із земельною ділянкою зі старим кадастровим номером :02:026:0002 (старий, який діяв станом на 2012 рік), на предмет їх повного або часткового співпадіння, як по їх межах так і по загальній площі, яку вони займають на одній території;

- розрахувати частки, які наразі займають земельні ділянки з кадастровими номерами :02:026:0351, :02:026:0352 та :02:026:0352 на раніше існуючій земельній ділянці зі старим кадастровим номером :02:026:0002.

Від прокурора до Центрального апеляційного господарського суду за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява (вх. № суду 4209 від 02.04.2026), в якій він просить апеляційний господарський суд відмовити у задоволенні клопотання відповідача про призначення по справі інженерно-технічної експертизи з питань землеустрою, з огляду на те, що запропоновані відповідачем питання виходять за межі предмета розгляду у даній справі; обставини справи можуть бути встановлені за результатом дослідження наявних у справі доказів.

У судове засідання 08.04.2026 з`явилися представники скаржника (відповідача), позивача та прокурор.

Представник скаржника (відповідача) у судовому засіданні 08.04.2026 просив апеляційний господарський суд задовольнити клопотання про призначення по справі судової експертизи, посилаючись на доводи, наведені в апеляційній скарзі та відповідному клопотанні.

Прокурор та представник позивача у судовому засіданні 08.04.2026 просили суд відмовити у задоволені зазначеного клопотання, посилаючись на доводи, наведені прокурором у заяві.

Апеляційний господарський суд, оцінивши об`єктивно докази, які мають юридичне значення для розгляду клопотання про призначення судової експертизи, у судовому засіданні протокольно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про призначення у справі судової експертизи, з огляду на таке.

Відповідно до статті 99 Господарського процесуального кодексу України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дульський проти України" зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 902/834/20, від 13.08.2021 у справі № 917/1196/19, від 30.09.2021 у справі № 927/110/18, від 23.12.2021 у справі № 5015/45/11(914/1919/20) та від 22.03.2023 у справі № 904/7603/21).

Суд відзначає, що алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить в першу чергу від позиції сторін спору, а також доводів і доказів, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, визначають фактичний склад у справі, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування, який може змінюватися в процесі її розгляду.

За таких обставин колегія суддів зазначає, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. Недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Європейський суд з прав людини зауважив, що компетенцією національних судів є вирішення того, чи необхідно звертатися за зовнішньою порадою (див. рішення Суду у справі Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013).

У даному випадку суд зазначає, що заявником (відповідачем) не доведено, що обставини, задля підтвердження яких він просить суд призначити судову експертизу, не можуть бути встановлені за результатом аналізу наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності; що наявні в матеріалах справи докази є суперечливими чи наявні інші обставини, які свідчать про дійсну потребу у проведенні судової експертизи.

Слід також відзначити, що необґрунтоване призначення судової експертизи, що матиме наслідком необхідність зупинення провадження по даній справі, призведе до затягування строків розгляду справи та знаходження учасників судового процесу у стані невизначеності, що, в свою чергу, свідчитиме про порушення положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, якими на національні суди покладений обов`язок здійснювати швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Представник скаржника (відповідача) у судовому засіданні 08.04.2026 просив апеляційний господарський суд: скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 02.12.2025 у справі № 908/1844/25 повністю; скасувати ухвалу Господарського суду Запорізької області від 12.08.2025 у справі № 908/1844/25 та задовольнити клопотання Приватного акціонерного товариства "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна" про об`єднання справ № 908/1845/25 та № 908/1844/25 в одне провадження; врахувати при ухваленні нового рішення сплачені Приватним акціонерним товариством "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна" кошти, у розмірі 1% плати за земельну ділянку з кадастровим номером :02:026:0002.

У судовому засіданні 08.04.2026 прокурор та представник позивача просили апеляційний господарський суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Запорізької області від 02.12.2025 у справі № 908/1844/25 без змін, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на апеляційну скаргу прокурора та позивача, відповідно.

Під час розгляду апеляційної скарги судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що апеляційним господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції під час апеляційного провадження.

У судовому засіданні 08.04.2026, відповідно до статей 240, 283 Господарського процесуального кодексу України, проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, перевіривши дотримання судом першої інстанції норм процесуального права, а також правильність застосування норм матеріального права, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції в оскаржуваній частині встановлені наступні неоспорені обставини справи.

Запорізькою обласною прокуратурою до Запорізької міської ради направлялися запити № 15/1-136-25 від 18.03.2025 № 15/1-169вих-25 від 06.05.2025 про надання інформації про вжиті заходи претензійно-позовного характеру щодо стягнення з ПрАТ "Дніпроспецсталь" недоотриманого доходу за фактичне використання земельними ділянками з кадастровим номером :02:026:0352 та :02:026:0353, які розташовані по вул.Софіївська, 238-А у м. Запоріжжі, у вигляді орендної плати за землю за період з 18.07.2020 по 28.02.2025.

Департаментом управління активами Запорізької міської ради листом від 09.06.2025 №4301/01/01-07/3104 повідомлено, що Департаментом правового забезпечення Запорізької міської ради не вживалися заходи претензійно-правового характеру щодо стягнення з ПрАТ "Дніпроспецсталь" недоотриманого доходу за фактичне використання земельними ділянками з кадастровими номерами :02:026:0352 та :02:026:0353 без оформлення правовстановлюючого документу на землю за період з 18.07.2020 по 28.02.2025.

Незалежно від причин неподання до суду Запорізькою міською радою позову, факт такого незвернення до суду свідчить про те, що вказаний орган державної влади не виконує своїх повноважень щодо захисту інтересів держави.

Унаслідок нездійснення Запорізькою міською радою відповідного захисту інтереси держави залишаються незахищеними.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність законних підстав для представництва прокурором в суді інтересів держави в особі Запорізької міської ради.

Відповідно до частини 1 статті 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 13 Конституції України унормовано, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

За статтею 80 Земельного кодексу України, суб`єктами права власності на землю є громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади - на землі державної власності.

Приписами статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

За змістом статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренду земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно зі статтею 79 Земельного кодексу України, земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, із визначеними щодо неї правами.

Відповідно до частин 1, 3, 4, 9 статті 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Законом України "Про Державний земельний кадастр" визначено правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру.

За змістом статті 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр", Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (частина 1 статті 9 зазначеного Закону).

Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 07.07.2020 у справі №922/3208/19.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про оренду землі", об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

З наведеного слідує висновок, що об`єктом оренди може бути земельна ділянка, яка є сформованою як об`єкт цивільних прав.

При цьому скаржник, посилаючись на статтю 79-1 Земельного кодексу України, вважає, що оскільки до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не внесено у спірний період запису про право власності територіальної громади в особі Запорізької міської ради на земельну ділянку з кадастровим номером :02:026:0352 та на земельну ділянку з кадастровим номером :02:026:0353, такі земельні ділянки не є об`єктами цивільних прав.

Колегія суддів вважає такі доводи помилковими, з огляду на таке.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" № 5245 від 06.09.2012 були внесені зміни до статті 83 Земельного кодексу України, відповідно до якої землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до Закону.

З огляду на викладене, Територіальна громада в особі Запорізької міської ради є власником земельних ділянок з кадастровим номером :02:026:0352 та :02:026:0353 в силу закону, про що зазначено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 28 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", рішення органів державної влади або органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або користування (постійне користування, оренду, користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), сервітут) можуть прийматися за відсутності державної реєстрації права власності держави чи територіальної громади на таку земельну ділянку в Державному реєстрі прав. Державна реєстрація права власності на земельні ділянки державної чи комунальної власності проводиться з обов`язковим урахуванням пунктів 3 та 4 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності".

Відтак, відсутність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно станом на 14.07.2020 запису про право власності Запорізької міської ради на спірні земельні ділянки не перешкоджало органу місцевого самоврядування в прийнятті рішень про передачу таких земельних ділянок в оренду.

Отже, судом першої інстанцій вірно встановлено, що правом власності на спірні земельні ділянки, розташовані в межах відповідного населеного пункту, міська рада наділена в силу закону; відсутність державної реєстрації речового права на спірну земельну ділянку не впливає на обставини виникнення та наявність права комунальної власності на відповідну земельну ділянку.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта нерухомого майна від 11.06.2025 № 430917502, Приватному акціонерного товариству "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь" ім. А.М.Кузьміна" належить на праві власності нерухоме майно: будівля цеху з ремонту кристалізаторів інв. № 00314 площею 5667,1 кв.м (дата державної реєстрації права власності 18.05.2018); будівля побутових приміщень інв. № 00338 площею 1139,4 кв.м (дата державної реєстрації права власності 18.05.2018); будівля складу готової продукції інв. № 00365 площею 1121,6 кв.м (дата державної реєстрації права власності 27.01.2014); комплекс складів 3/Ліве інв. № 00310 площею 27264 кв.м, (дата державної реєстрації права власності 27.01.2014), за адресою: м. Запоріжжя вул. Софіївська, 238-А, на земельних ділянках з кадастровими номерами :02:026:0352 та :02:026:0353.

Рішенням Запорізької міської ради від 29.08.2018 № 59/9 ПрАТ "Дніпроспецсталь" надано дозвіл на розробку в установленому законодавством порядку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 11,0000 га по вул. Софіївській, 238-А для розташування комплексу складів та подальшої передачі її в оренду.

Рішенням Запорізької міської ради від 28.08.2019 № 60/6 ПрАТ "Дніпроспецсталь" надано дозвіл на розробку в установленому законодавством порядку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 8,7800 га по вул. Софіївській, 238-А для розташування під`їзних залізничних колій до комплексу та подальшої передачі її в оренду.

На підставі розробленого Запорізькою регіональною філією державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок (08.11.2019) відділом у Покровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області 17.07.2020 здійснено державну реєстрацію земельної ділянки площею 10,5983 га з кадастровим номером :02:026:0352.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 04.12.2024 № НВ-024, земельна ділянка площею 10,5983 га з кадастровим номером :02:026:0352 має категорію земель землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення; вид цільового призначення для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком.

На підставі розробленого Фізичною особою - підприємцем Кай М.Г. проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок (08.07.2020) відділом у Петропавлівському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області 24.07.2020 здійснено державну реєстрацію земельної ділянки площею 8,3789 га з кадастровим номером :02:026:0353.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 06.10.2022 № НВ-022, земельна ділянка площею 8,3789 га з кадастровим номером :02:026:0353 має категорію земель землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; вид цільового призначення для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.

У той же час, відповідно до листа Головного управління ДПС у Запорізькій області від 31.03.2025 №3288/5/08-01-04-01-05 ПрАТ "Дніпроспецсталь" чи будь-якими іншими суб`єктами господарювання не подається податкова звітність щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :02:026:0352 та :02:026:0353.

За інформацією Департаменту фінансової та бюджетної політики Запорізької міської ради від 14.04.2025 № 06.1-14/805 кошти за фактичне використання ПрАТ "Дніпроспецсталь" земельних ділянок з кадастровими номерами :02:026:0352 та :02:026:0353 до бюджету міської територіальної громади не надходили.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в порушення статті 125 Земельного кодексу України, ПрАТ "Дніпроспецсталь" у період з 18.07.2020 по 28.02.2025 користувалось земельними ділянками з кадастровими номерами :02:026:0352 та :02:026:0353 без документів, що посвідчують право власності чи право користування земельною ділянкою.

З наведеного вбачається, що використання спірних земельних ділянок відповідачем без належного правового оформлення позбавило Запорізьку міську раду, як власника землі, права отримувати від цих ділянок дохід у розмірі орендної плати.

Колегією суддів враховано, що у подальшому згідно з рішенням Запорізької міської ради від 05.03.2025 № 76/147 ПрАТ "Дніпроспецсталь" передано в оренду строком на 19 років земельну ділянку площею 10,5983 га з кадастровим номером :02:026:0352 по вул.Софіївська, 238а у м. Запоріжжя для розташування комплексу складів.

Відповідно до рішення Запорізької міської ради від 05.03.2025 № 76/148 ПрАТ "Дніпроспецсталь" передано в оренду строком на 19 років земельну ділянку площею 8,3789 га з кадастровим номером :02:026:0353 по вул. Софіївська, 238-А у м. Запоріжжя для розташування під`їзних колій до комплексу складів.

Колегією суддів також враховано, що 17.06.2025 між Запорізької міською радою та ПрАТ "Дніпроспецсталь" укладено договір оренди землі № 00114, відповідно до умов якого відповідачу надано в строкове платне користування для розташування залізничних колій до комплексу складів земельна ділянка загальною площею 8,3789 га, кадастровий номер :02:026:0353 за адресою : м. Запоріжжя, вул. Софіївська 238-А, строком до 05.03.2044, а також Договір оренди землі № 00116 від 17.06.2025 про надання Запорізькою міською радою ПрАТ "Дніпроспецсталь" в оренду земельну ділянку загальною площею 10,5983 га, кадастровий номер :02:26:0352 за адресою: м. Запоріжжя, вул.Софіївська, 238-А, строком до 05.03.2044, для розташування комплексу складів.

У Державному реєстрі речових прав внесені записи щодо державної реєстрації договору оренди землі № 114 від 17.06.2025 та № 00116 від 17.06.2025.

У той же час, до моменту укладення зазначених договорів - 17.06.2025, матеріали справи не містять доказів, що посвідчують наявність у відповідача права користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:026:0352 (зокрема, в період з 18.07.2020 по 28.02.2025) та земельною ділянкою з кадастровим номером :02:026:0353 (в період з 25.07.2020 по 28.02.2025).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно зі статтею 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Частиною 4 статті 173 Земельного кодексу України визначено, що землі та земельні ділянки державної власності, включені в межі населеного пункту (крім земель, які не можуть передаватися у комунальну власність), переходять у власність територіальної громади. Рішення про встановлення меж населеного пункту та витяги з Державного земельного кадастру про межу відповідної адміністративно-територіальної одиниці та про відповідні земельні ділянки, право власності на які переходить до територіальної громади, є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Відповідно до статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

За умовами частини 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків.

Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 Земельного кодексу України реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частиною 1 статті 93 і статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 Земельного кодексу України).

Принцип платного використання землі також передбачено статтею 206 Земельного кодексу України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 4 Податкового кодексу України, тут і далі - у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Отже, законодавець розмежовує поняття "земельний податок" та "орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності" залежно від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками.

Водночас згідно зі статтями 122 - 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статті 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною 1 статті 21 Закону України "Про оренду землі".

Плата за землю відповідно до пункту 10.1 Податкового кодексу України належить до місцевих податків, які згідно зі статтею 69 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" зараховуються до відповідних місцевих бюджетів.

Згідно зі статтею 63 Бюджетного кодексу України місцевий бюджет містить надходження і витрати на виконання повноважень місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування. Ці надходження і витрати становлять єдиний баланс відповідного бюджету.

Отже, в порушення вимог статті 206 Земельного кодексу України, безоплатне землекористування призводить до втрат місцевого бюджету міської ради.

Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі №200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давнього Риму (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі №924/856/20.

Таким чином, положення глави 15, статей 120, 125 Земельного кодексу України, статті 1212 Цивільного кодексу України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа, яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справах № 22/207/15 і № 922/5468/14 та у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 922/2413/19.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наводив таку правову позицію, що у разі користування сформованою земельною ділянкою комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору власник такої земельної ділянки може захистити своє право на компенсацію йому недоотриманої орендної плати у порядку статті 1212 Цивільного кодексу України (пункт 27 постанови Верховного Суду від 09.02.2022 у справі № 910/8770/19, пункт 7.10 постанови Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №905/1680/20).

Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України. Такий самий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц та від 20.09.2018 у справі № 925/230/17.

Як було зазначено вище, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта нерухомого майна від 11.06.2025 № 430917502, Приватному акціонерного товариству "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь" ім. А.М.Кузьміна" належить на праві власності нерухоме майно: будівля цеху з ремонту кристалізаторів інв. № 00314 площею 5667,1 кв.м (дата державної реєстрації права власності 18.05.2018); будівля побутових приміщень інв. № 00338 площею 1139,4 кв.м (дата державної реєстрації права власності 18.05.2018); будівля складу готової продукції інв. № 00365 площею 1121,6 кв.м (дата державної реєстрації права власності 27.01.2014); комплекс складів 3/Ліве інв. № 00310 площею 27264 кв.м, (дата державної реєстрації права власності 27.01.2014), за адресою: м. Запоріжжя вул. Софіївська, 238-А, на земельних ділянках з кадастровими номерами :02:026:0352 та :02:026:0353.

Таким чином, з моменту набуття у власність нерухомого майна, яке розташоване на спірних земельних ділянках з кадастровими номерами :02:026:0352 та :02:026:0353, які розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Софіївська 238-А, у відповідача виник обов`язок укласти Договір оренди спірних земельних ділянок та зареєструвати на підставі них право оренди землі, оскільки на цих земельних ділянках розташовані належні відповідачу на праві власності об`єкти нерухомості.

Також вище судом було встановлено, що до моменту укладення договорів оренди землі - 17.06.2025, матеріали справи не містять доказів, що посвідчують наявність у відповідача права користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:026:0352 (зокрема, в період з 18.07.2020 по 28.02.2025) та земельною ділянкою з кадастровим номером :02:026:0353 (в період з 25.07.2020 по 28.02.2025).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ПрАТ "Дніпроспецсталь" (набувач), не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, збільшило вартість власного майна, а Запорізькою міською радою (потерпілим) втрачено належне їй майно (кошти від орендної плати), на отримання яких позивач підставно очікував.

Згідно з положеннями частини 1 статті 1214 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

За таких обставин, з огляду на те, що речові права відповідача на земельну ділянку з кадастровим номером :02:026:0352 у період з 18.07.2020 по 28.02.2025 та земельну ділянку з кадастровим номером :02:026:0353 у період з 25.07.2020 по 28.02.2025 не були зареєстровані, останній не набув належних прав власності або користування щодо зазначених земельних ділянок, а тому використовував зазначені земельні ділянки без достатніх правових підстав.

Відповідно до вимог статті 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (статті 14.1.125, 14.1.136, 288.5 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 284.1 статті 284 Податкового кодексу України органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю, що сплачується на відповідній території.

Рішенням Запорізької міської ради № 26 від 28.11.2018 було встановлено розмір орендної плати за землю. Зазначеним рішенням було встановлено розміри орендної плати за використання земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності (у відсотках від їх нормативної грошової оцінки).

Відповідно до додатку до вказаного рішення, річний розмір орендної плати за землі іншого призначення становить 3 відсотки від їх нормативної грошової оцінки.

З наведеного слідує, що Запорізька міська рада в межах наділених повноважень, відповідно до законодавства України, затвердила та встановила податок, та збори за користування землями міста Запоріжжя.

У пункті 289.1 статті 289 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на якій індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення станом на 1 січня поточного року, за певною формулою (пункт 289.2 статті 289 Податкового кодексу України).

Отже, нормативна грошова оцінка земель є основною для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.

Статтею 12 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що нормативно - правові акти з проведення оцінки земель затверджуються Кабінетом Міністрів України. Для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель проводиться обов`язково (статті 13 цього Закону); нормативно - грошова оцінка земельних ділянок у межах населених пунктів проводиться не рідше ніж на 5-7 років (стаття 18 Закону України "Про оцінку земель").

Відповідно до статті 20 Закону України "Про оцінку земель" за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт.

Частиною 2 статті 20 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформлюються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Згідно з частиною 3 статті 23 цього Закону витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері земельних відносин.

Процедура проведення нормативної грошової оцінки земель визначається Порядком нормативної грошової оцінки земель населених пунктів № 489 (зі змінами та доповненнями, який діяв у відповідний період). В основі нормативної грошової оцінки земель населених пунктів лежить капіталізація рентного доходу, що отримується залежно від місця розташування населеного пункту в загальнодержавній, регіональній і місцевій системах виробництва та розселення, облаштування його території та якості земель з урахуванням природно-кліматичних та інженерно-геологічних умов, архітектурно-ландшафтної та історико-культурної цінності, екологічного стану, функціонального використання земель (пункт 1 розділу II Порядку № 489).

Нормативна грошова оцінка всіх категорій земель та земельних ділянок населених пунктів (за винятком земель сільськогосподарського призначення та земельних ділянок водного фонду, що використовуються для риборозведення) визначається за формулою: Цн=(В*Нп) : Нк * Кф * Км, де Цн - нормативна грошова оцінка квадратного метра земельної ділянки (у гривнях); В - витрати на освоєння та облаштування території з розрахунку на квадратний метр (у гривнях); Нп - норма прибутку (6%); Нк - норма капіталізації (3%); Кф - коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки; Км - коефіцієнт, який характеризує місце розташування земельної ділянки. Індексація нормативної грошової оцінки земельних ділянок здійснюється відповідно до статті 289 ПК (пункт 3 розділу II Порядку № 489). Крім того, зазначений Порядок передбачає можливість розрахунку середньої (базової) вартості одного квадратного метра земель населеного пункту, вартість одного квадратного метра земель населених пунктів за економіко-планувальними зонами, вартість одного квадратного метра земельної ділянки певного функціонального використання, які визначаються за іншими формулами та не пов`язані з нормативною грошовою оцінкою, яка застосовується для визначення розміру орендних платежів (пункти 7, 9, 10 Порядку № 489).

Грошова оцінка загальної площі земельної ділянки визначається шляхом множення нормативної грошової оцінки одного квадратного метра зазначеної ділянки на її загальну площу.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки, якій присвоєно кадастровий номер, проводиться вперше відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.1995 №213 (зі змінами). За результатами нормативної грошової оцінки земель складається технічна документація. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформлюються за заявою зацікавленої особи як витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (пункт 1 розділу III Порядку № 489). Порядком затверджена форма заяви (додаток 8) на витяг та сама форма витягу (додаток 9), у якій, зокрема вказано: "Витяг сформовано" із зазначенням дати його формування.

Таким чином, результатом нормативної грошової оцінки конкретної земельної ділянки є технічна документація на неї, а надання витягу з технічної документації є послугою компетентного органу (Держгеокадастру та його територіальних органів), який веде відповідний облік згідно з Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, про що зазначено в пункті 2 розділу III Порядку № 489.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.

Видача витягу є адміністративною послугою, яка надається відповідним управлінням Держгеокадастру на виконання приписів Закону України "Про адміністративні послуги" та постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2011 № 835 "Деякі питання надання Державною службою геодезії, картографії та кадастру та її територіальними органами адміністративних послуг", що не позбавляє його надати власнику (органу місцевого самоврядування) більш повну інформацію про зміни в нормативній грошовій оцінці конкретної земельної ділянки за попередній період, виходячи з технічної документації на таку земельну ділянку, яка зберігається в даних Державного земельного кадастру, оформивши відповідну довідку.

Так, згідно з підпунктами 8, 14, 15 пункту 24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, до Державного земельного кадастру вносяться, зокрема відомості про нормативну грошову оцінку (значення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яке розраховується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі відомостей про земельну ділянку, зазначених у цьому пункті, та відомостей про нормативно грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці згідно з підпунктом 8 пункту 22 цього Порядку; дата проведення нормативної грошової оцінки земель), а також інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку (назва та дата розроблення документації із землеустрою, відомості про її розробників; назва, дата та номер рішення про затвердження документації із землеустрою, найменування органу, що його прийняв, електронні копії відповідних документів), інформація про документи, на підставі яких встановлено нормативно грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці, до складу якої входить земельна ділянка, згідно з підпунктом 8 пункту 22 цього Порядку. Отже, за наявності збережених попередніх відомостей у системі Державного земельного кадастру про проведену нормативну грошову оцінку земельної ділянки, визначеної конкретним кадастровим номером, власник такої ділянки не може бути обмеженим у праві на отримання такої інформації, якщо вона необхідна йому для захисту своїх земель.

Пунктом 162 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, визначено відомості, які можуть надаватися державними кадастровими реєстраторами у такій формі: 1) витягу з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру; 2) довідки, що містить узагальнену інформацію про землі (території), за формою згідно з додатком 41; 3) викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану); 4) копії документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру. Витяги, довідки, викопіювання та копії документів, що створюють під час ведення Державного земельного кадастру, в паперовій та електронній формі відповідно до Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" мають однакову юридичну силу.

Згідно з додатком 41 передбачена форма довідки з Державного земельного кадастру, яка ідентифікує земельну ділянку за її кадастровим номером, місцем знаходження, площею, а також поряд з іншими даними містить відомості про економічну та нормативно грошову оцінку земель.

Відповідно до пункту 179 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, довідки з Державного земельного кадастру, що містять узагальнену інформацію про землі (території), надають органам державної влади, органам місцевого самоврядування для здійснення своїх повноважень, визначених законом, особам, які в установленому законом порядку включені до Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників, Державного реєстру сертифікованих інженерів-геодезистів та Державного реєстру оцінювачів з експертної грошової оцінки земельних ділянок.

Отже, така довідка, поряд з витягом про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, може бути належним доказом на обґрунтування її нормативної грошової оцінки.

Технічна документація на конкретну земельну ділянку, яка виготовляється на замовлення землекористувача (власника), відповідно до статті 20 Закону України "Про оцінку земель", також є джерелом інформації про нормативну грошову оцінку певної земельної ділянки.

Отже, власник (землекористувач) може використати технічну документацію на обґрунтування нормативної грошової оцінки, надавши суду її оригінал або належно засвідчену копію. Відтак технічна документація, виготовлена на конкретну земельну ділянку уповноваженим органом, може бути належним доказом на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка набула статусу об`єкта цивільних прав.

Згідно з пунктом 286.2 статті 286 та підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельної ділянки; платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку; при поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Таким чином, як положення Податкового кодексу України, так і законодавство про оцінку земель визнають належними доказами на обґрунтування оцінки землі довідку, витяг з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, яка є об`єктом плати за землю, та технічну документацію на земельну ділянку.

З огляду на те, що земельним законодавством та Податковим кодексом України не обмежується можливість подання доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної (комунальної) власності для цілей сплати орендної плати виключно витягом з Державного земельного кадастру, належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути: технічна документація на спірну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення договору оренди, довідка з Державного земельного кадастру, витяг з Державного земельного кадастру, а також висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, наданий відповідно до статей 98-103 Господарського процесуального кодексу України, які містять інформацію щодо предмета спору в цій справі.

Як було зазначено вище, згідно з Витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 31.10.2024 нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0353 складає 51 60 061 грн 76 коп.; згідно з Витягом від 08.01.2025 нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0352 складає 7 468 647 грн 08 коп.

Згідно зі статтею 289 Податкового Кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативно грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв) з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок.

Так, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель у розрізі років становить: 1996 рік - 1,703; 1997 рік - 1,059; 1998 рік - 1,006; 1999 рік - 1,127; 2000 рік - 1,182; 2001 рік - 1,02; 2005 рік - 1,035; 2007 рік - 1,028; 2008 рік - 1,152; 2009 рік - 1,059; 2010 рік - 1,0; 2011 рік - 1,0; 2012 рік - 1,0; 2013 рік - 1,0; 2014 рік - 1,249; 2015 рік - 1,433 (крім сільськогосподарських угідь) і 1,2 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); 2016 рік - 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,06 (для земель несільськогосподарського призначення); 2017 рік - 1,0; 2018 рік - 1,0; 2019 рік - 1,0; 2020 рік - 1,0; 2021 рік - 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,1 (для земель несільськогосподарського призначення); 2022 рік -1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,15 (для земель і земельних ділянок (крім сільськогосподарських угідь); 2023 рік - 1,051 (зазначений коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується для всіх категорій земель і видів земельних угідь).

Значення коефіцієнта за попередній рік застосовується для розрахунку податкового зобов`язання на наступник рік.

Упродовж 2020-2021 років коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель не змінювався та становив 1,0, а у 2022-2024 роках у зв`язку із зміною індексу споживчих цін коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель становив 1,1, 1,15 та 1,051 відповідно.

Запорізька міська рада, формуючи розрахунок, встановила та розрахувала відсоток нормативної грошової оцінки землі, та розрахувала у відповідності до вищевказаних рішень суму завданих збитків, які Запорізька міська рада понесла від безпідставно набутого майна ПрАТ "Дніпроспецсталь".

Так, за розрахунком Запорізької міської ради недоотриманий дохід за використання земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0352 за період з 18.07.2020 по 28.02.2025 склав 7 508 325 грн 65 коп., з яких:

- за 2020 рік з 18.07.2020 по 31.12.2020 - 761 337 грн 69 коп.;

- за 2021 рік з 01.01.2021 по 31.12.2021 - 1 675 843 грн 76 коп.;

- за 2022 рік з 01.01.2022 по 28.02.2022 - 307 238 грн 02 коп.;

- за 2023 рік з 01.01.2023 по 31.12.2023 - 2 119 942 грн 35 коп.;

- за 2024 рік з 01.01.2024 по 31.12.2024 - 2 228 059 грн 41 коп.;

- за 2025 рік з 01.01.2025 по 28.02.2025 -415 904 грн 42 коп..

Також за розрахунком Запорізької міської ради розмір недоотриманого доходу за використання земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0353 за період з 25.07.2020 по 28.02.2025 склав 5 194 749 грн 69 коп, з яких:

- за 2020 рік з 25.07.2020 по 31.12.2020 - 507 054 грн 94 коп.;

- за 2021 рік з 01.01.2021 по 31.12.2021 - 1 164 348 грн 30 коп.;

- за 2022 рік з 01.01.2022 по 28.02.2022 - 213 463 грн 86 коп.;

- за 2023 рік з 01.01.2023 по 31.12.2023 - 1 472 900 грн 60 коп.;

- за 2024 рік з 01.01.2024 по 31.12.2024 - 1 548 018 грн 53 коп.;

- за 2025 рік з 01.01.2025 по 28.02.2025 - 288 963 грн 46 коп.

Загальний розмір недоотриманих доходів за фактичне користування відповідачем земельними ділянками, розташованими по вул. Софіївська 238-А в м. Запоріжжя, з кадастровими номерами :02:026:0353 та :02:026:0352 без оформлення правовстановлюючого документу, що посвідчує право оренди (користування), за загальний період з 18.07.2020 по 28.02.2025 складає 12 703 075 грн 34 коп.

Даний розмір розрахований виходячи з нормативної грошової оцінки земельних ділянок з урахуванням коефіцієнту індексації за відповідний рік.

Відповідачем контррозрахунку розміру доходу, отриманого від безпідставно набутого майна, заявленого позивачем до стягнення, суду не надано.

Дослідивши наданий прокурором та позивачем розрахунок, та проаналізувавши фактичні обставини справи та письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що наданий розрахунок є обґрунтованим та арифметично вірним.

Також слід зазначити, що відновлення порушених прав Запорізької міської ради за таких обставин і в заявлений прокурором спосіб, шляхом стягнення з ПрАТ "Дніпроспецсталь" на користь Запорізької міської ради до місцевого бюджету дохід, отриманий від безпідставно набутого майна у вигляді плати за фактичне користування земельними ділянками за загальний період з 18.07.2020 по 28.02.2025 в розмірі 12 703 075 грн 34 коп. не створює для відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які відповідач мав би сплатити за звичайних умов як фактичний добросовісний землекористувач.

Щодо доводів скаржника (відповідача) про тотожність земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0002 (номер згідно з технічною документацією щодо нормативної грошової оцінки землі 2012 року по вул. Тепличній, 49 та вул. Софіївській, 238-А у м. Запоріжжі) та земельних ділянок з кадастровими номерами :02:026:0351 та :02:026:0352, а також сплати відповідачем земельного податку в розмірі 4 635 240 грн 12 коп., слід таке.

Статтею 79 Земельного кодексу України визначено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, визначеними щодо неї правами.

Відповідно до статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав.

Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі

Статтею 92 Земельного кодексу України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Відповідач, заперечуючи проти позову зазначав, що він на підставі рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради депутатів трудящих № 397 від 06.10.1966 та рішення Запорізької міської ради народних депутатів № 191/4 від 16.06.1984 є користувачем земельної ділянки площею 17 га (170000 кв. м), яка знаходиться за адресами: вул. Теплична, 49 (будівлі цеху ад`юстажної обробки металу) та вул. Софіївська, 238-А (комплекс складів) у м.Запоріжжі. Також відповідач зазначав, що земельні ділянки з кадастровими номерами :02:026:0351 та :02:026:0352 утворилися шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0002.

Статтею 20 Земельного кодексу Української РСР, який регулював земельні відносини на момент прийняття рішень про відведення відповідачеві земельних ділянок площею 10,7 га та 6,2 га, визначено, що відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР.

Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування.

Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української РСР.

Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок в натурі.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем не надано суду належних доказів того, що він був постійним користувачем земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0002, на яку він посилається. В матеріалах справи відсутній Державний акт на право користування відповідачем земельною ділянкою площею 17 га з кадастровим номером :02:026:0002.

З наведеного слідує, що відповідачем не доведено факту набуття ним права користування земельною ділянкою площею 17 га у відповідності до вимог Земельного кодексу УРСР, який діяв на час прийняття рішення Запорізької міської ради народних депутатів № 191/4 від 16.06.1984.

Отже, ПрАТ "Дніпроспецсталь" не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку за земельну ділянку з кадастровим номером :02:026:0002.

Більше того, у листі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 28.10.2025 № 18-8-0.6-4130/2-25 зазначено таке:

- станом на 31.12.2012 за даними Державного реєстру земель м. Запоріжжя право власності, користування чи оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :02:026:0002, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Теплична, 49 та вул.Софіївська, 238-А не зареєстровано, правовстановлюючі документи відсутні;

- відомості про дані земельної ділянки були внесені у 2008 році до чергового кадастрового плану м. Запоріжжя на підставі заяви ВАТ "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь" ім. А.М.Кузьміна" про здійснення перерахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки загальною площею 17,0000 га, виключно, для визначення місцезнаходження земельної ділянки для отримання витягу з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земель;

- на підставі заяви ПАТ "Дніпроспецсталь" сформований витяг з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земель № 514 з від 30.01.2012 щодо земельної ділянки площею 17,0000 га за адресою: м. Запоріжжя, вул. Софіївська, буд. 238-А, вул. Теплична, 49 для розташування складів, кадастровий номер :02:026:0002;

- кадастровий номер :02:026:0002, зазначений у витягу з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земель № 514 від 30.01.2012, не має статусу присвоєного (арк.с. 132 у томі 2).

Також прокурором 15.09.2025 були долучені до матеріалів справи відомості з Національної кадастрової системи, згідно із якими за ПрАТ "Дніпроспецсталь" земельні ділянки площею 10,7 га, 6,2 га та площею 17 га з кадастровим номером :02:026:0002 не обліковуються, відомості про них відсутні.

Щодо доводів скаржника та вимог апеляційної скарги про зарахування сплачених Приватним акціонерним товариством "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна" коштів у загальному розмірі 4 635 240 грн 12 коп., що становили 1% плати за земельну ділянку з кадастровим номером :02:026:0002, в рахунок погашення боргу, заявленого до стягнення у даній справі прокурором, апеляційний господарський суд зазначає таке.

Плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Отже, чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності".

У справі, яка переглядається, відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірних земельних ділянок, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому єдиною можливою формою здійснення плати за землю для відповідача як фактичного землекористувача є орендна плата (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Таким чином, не будучи власником або постійним користувачем спірних земельних ділянок, відповідач безпідставно (фактично з власної ініціативи) сплачував земельний податок.

З огляду на викладене відповідні доводи апеляційної скарги щодо необхідності зменшення суми безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати на суму фактично сплаченого земельного податку є необґрунтованими.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.02.2025 у справі № 645/1040/19.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сума безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати не підлягає зменшенню на суму фактично сплаченого земельного податку за спірний період.

При цьому, з приводу сплаченого відповідачем земельного податку в загальній сумі 4 635 240 грн 12 коп. апеляційний господарський суд зазначає таке.

Статтею 43 Податкового кодексу України визначені умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені.

Відповідно до пункту 43.1 статті 43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Згідно з пунктом 43.2 статті 43 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на рахунок такого платника податків у банку або небанківському надавачу платіжних послуг, або на єдиний рахунок, або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, небанківському надавачу платіжних послуг, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

За положеннями пункту 43.3 статті 43 Податкового кодексу України обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання та пені є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які повертаються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми та/або пені.

Пунктом 43.4 статті 43 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на рахунок платника податків у банку, небанківському надавачу платіжних послуг; на єдиний рахунок (у разі його використання); на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, небанківському надавачу платіжних послуг.

Відповідно до пункту 43.5 статті 43 Податкового кодексу України контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення належних сум коштів з відповідного бюджету або з єдиного рахунку та подає його для виконання до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно з пунктом 43.6 статті 43 Податкового кодексу України повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані, або з єдиного рахунку.

Відповідно до пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є, зокрема, податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 затверджено Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1650/24182, яким встановлені аналогічні вимоги, що і в Податковому кодексі України.

Виходячи з наведених положень Податкового кодексу України, відповідач, здійснивши переплату земельного податку на загальну суму 4 635 240 грн 12 коп., наділений правом на повернення переплаченої суми земельного податку саме через звернення із відповідною заявою до контролюючого органу.

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність підстав для об`єднання справ №908/1844/25 та № 908/1845/25 в одне провадження слід зазначити таке.

З матеріалів справи вбачається (а також визнається всіма учасниками справи), що загальна площа земельних ділянок з кадастровими номерами :02:026:0351 (площею 5,2255 га), :02:026:0352 (площею 10,5983 га), :02:026:0353 (площею 8,3789 га) становить 24,2027 га.

При цьому, відповідач вважав, що, під час розгляду даної справи, дослідженню підлягають правовідносини між позивачем та відповідачем з приводу земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0002, площею 17,00 га.

З огляду на те, що загальна площа трьох земельних ділянок, які є спірними у справах №908/1844/25 (земельні ділянки з кадастровими номерами :02:026:0352 (площею 10,5983 га), :02:026:0353 (площею 8,3789 га)) та № 908/1845/25 (земельна ділянка з кадастровим номером :02:026:0351 (площею 5,2255 га)) становить 24,2027 га, а площа земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0002 становить 17,00 га, апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в ухвалі від 12.08.2025, що об`єднання справ № 908/1844/25 та № 908/1845/25 в одне провадження ускладнить виконання завдань господарського судочинства щодо ефективного захисту порушеного права та своєчасного вирішення спору.

Отже, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для об`єднання справ № 908/1844/25 та №908/1845/25 в одне провадження; підстави для скасування ухвали Господарського суду Запорізької області від 12.08.2025 у цій справі відсутні.

Також колегією суддів у даній справі встановлена відсутність підстав для призначення у даній справі судової експертизи, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги щодо неправомірної відмови суду першої інстанції в призначенні по справі інженерно-технічної експертизи з питань землеустрою, відхиляються апеляційним господарським судом з тих же підстав, з яких у задоволенні аналогічного клопотання було відмовлено апеляційним господарським судом.

У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

З огляду на викладене, доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи та спростовуються вищевикладеним.

За результатом апеляційного перегляду справи колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на все вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення Господарського суду Запорізької області від 02.12.2025 у справі № 908/1844/25 таким, що підлягає залишенню без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

З підстав наведеного та керуючись статтями 129, 269, 270, 275 - 284, 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна" на рішення Господарського суду Запорізької області від 02.12.2025 у справі № 908/1844/25 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Запорізької області від 02.12.2025 у справі №908/1844/25 - залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна".

4. Матеріали справи № 908/1844/25 повернути до Господарського суду Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена та підписана 14.04.2026.

Головуючий суддя Ю.В. Фещенко

Суддя Ю.А. Джепа

Суддя С.В. Мартинюк