РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.04.2026Справа № 910/5569/16
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи № 910/5569/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (яке змінило своє найменування на Акціонерне товариство "Українська залізниця") в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (яка змінила своє найменування на Регіональна філія "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця") до Товариства з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика "Богучарская" про стягнення 63 410,00 грн,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання),

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (яке змінило своє найменування на Акціонерне товариство "Українська залізниця") (далі - Залізниця) в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (яка змінила своє найменування на Регіональна філія "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця") (далі - Філія) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика "Богучарская" (далі - Товариство) 63 410,00 грн штрафу за неправильне зазначення маси вантажу в перевізних документах.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30 березня 2016 року (суддя Пригунова (Зіневич) А.Б.) порушено провадження у справі № 910/5569/16 та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 6 липня 2016 року (суддя Зіневич (Пригунова) А.Б.) зупинено провадження у справі № 910/5569/16 до завершення процедури реорганізації Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниці) та підприємств і установ залізничного транспорту та внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) запису про припинення Державного територіально-галузевого об`єднання "Львівська залізниця" та, відповідно, встановлення повного правонаступництва Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця". Також вказаною ухвалою зобов`язано сторін повідомити суд про усунення обставин, що зумовили зупинення провадження в даній справі.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 5 лютого 2026 року, проведеного у зв`язку з відстороненням судді Зіневич (Пригунової) А.Б. від здійснення правосуддя, справу № 910/5569/16 передано на розгляд судді Господарського суду міста Києва Павленку Є.В.

23 лютого 2026 року через систему "Електронний суд" від Залізниці надійшло клопотання від цієї ж дати про поновлення провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 2 березня 2026 року вказане клопотання Залізниці задоволено та поновлено провадження у справі. Цією ж ухвалою суду вирішено здійснювати розгляд справи № 910/5569/16 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання) та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, у порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 ГПК України у разі, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За приписами частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Судом встановлено, що ухвала суду від 2 березня 2026 року була направлена та доставлена до електронного кабінету відповідача 2 березня 2026 року (16 година 13 хвилин), що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про доставку відповідного електронного листа.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 2 статті 3 цього Закону визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (частина 1 статті 4 цього Закону).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою суду від 2 березня 2026 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Проте Товариство в установлений строк відзиву на позовну заяву не подало, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направило.

Положеннями частини 9 статті 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву в установлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Будь-яких інших заяв чи клопотань від учасників справи на адресу суду не надходило.

Приймаючи до уваги те, що Товариство було належним чином повідомлене про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність у її матеріалах достатньої кількості документів для розгляду даного спору по суті, суд дійшов висновку про розгляд цієї справи за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

5 жовтня 2015 року зі станції Гродовка Донецької залізниці відповідачем згідно накладної № 48712905 (копія якої міститься в матеріалах справи) було здійснено відправлення вантажу (концентрат вугільний, маса вантажу 63 500 кг) у вагоні № 64064918 на станцію Скнилів Львівської залізниці. Вантажоодержувачем вказаного вантажу визначено Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Світ СР". Вартість провізної плати - 12 682,00 грн.

5 жовтня 2015 року на станції призначення Скнилів Львівської залізниці на підставі листа вантажоодержувача від 5 жовтня 2015 року вих. № 0510-1 (копія якого наявна в матеріалах справи) було здійснено контрольне переважування вантажу в зазначеному вагоні, за результатом чого складено комерційний акт від 5 жовтня 2015 року серії АА № 063159/8, копія якого також наявна в матеріалах справи.

У вказаному комерційному акті зафіксовано, що: "на вимогу вантажоотримувача ТзОВ "Торговий дім СВІТ СР" лист № 0510-1 від 05.10.2025 проведено зважування вагона № 64064918 на 150-ти тонній тензометричній вагонній вазі станції Скнилів, яка пройшла повірку 21.08.2015р. із вантажем "концентрат угольный", що прибув по накладній, яка вказана на звороті цього акту. При зважуванні вагона встановлено: в перевізному документі зазначено брутто - не вказано, тара 21130 кг, нетто 63500кг, фактично брутто 82400 кг, тара з документу 21130 кг, нетто 61270 кг, що менше проти документу на 2230 кг. Недостача вантажу в повному обсязі у вагоні поміститися не могла. Вагон прибув у технічному і комерційному відношенні справний без слідів втрати вантажу. Завантаження вантажу у вагоні гіркоподібне, гірка вище рівня бортів на 100 мм зі скосом до бортів нижче 250 мм, маркування вапняним розчином не нарушено".

Цей комерційний акт складений у присутності комерційного агента Мартикляс Л.І, начальника (директора) станції Скнилів Львівської залізниці Библика В.В., начальника вантажного району Смітюха О.Г. та директора ТОВ "Торговий дім "Світ СР" Жука Р.Є., а також підписаний вказаними особами.

Судом також встановлено, що вищезазначені ваги, встановлені на станції Скнилів Львівської залізниці, є придатними до використання, перебувають у справному технічному стані, у встановлений строк пройшли державну перевірку. Даний факт підтверджується наявною у матеріалах справи копією технічного паспорта вказаного засобу вимірювальної техніки.

У зв`язку з тим, що маса вантажу у вищезазначеному вагоні не відповідає масі, вказаній відправником у накладній, позивач на підставі статей 118, 122 Статуту залізниць України (далі - Статут), звернувся до суду з позовом про стягнення з Товариства штрафу в розмірі п`ятикратної провізної плати, а саме 63 410,00 грн (12 682,00 х 5).

Згідно з частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до статті 908 ЦК України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно зі статтею 909 ЦК України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Статтею 306 Господарського кодексу України (далі - ГК України), який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 5 статті 307 ГК України, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Приписами статті 3 Закону України "Про залізничний транспорт" визначено, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із Закону України "Про транспорт", цього Закону, Статуту, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про транспорт" підприємства транспорту мають право вимагати від пасажирів, відправників і одержувачів вантажів виконання вимог цього Закону, кодексів (статутів) окремих видів транспорту та інших нормативних актів України, що регулюють діяльність транспорту.

Статтею 2 Статуту, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 року № 457 із змінами й доповненнями, передбачено, що Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Згідно з частиною 2 статті 307 ГК України, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до статті 6 Статуту (у редакції, чинній на час спірних правовідносин) накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Пунктом 1.1 "Правил оформлення перевізних документів", зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000 року за № 863/5084, та статтею 23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). У відповідності до цих Правил, а саме пункту 2.1 та пункту 24 додатку 3, до цих Правил, графа "Маса вантажу, визначена відправником" заповнюється відправником. Відправник повинен вказати точну масу вантажу.

За неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту (стаття 122 Статуту).

За умовами статті 24 Статуту, Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

При цьому, для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності сторін складаються акти загальної форми або комерційні акти (стаття 129 Статуту).

Відповідно до пункту 2 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 року № 334, комерційні акти складаються для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах. Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин. У комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженість, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставлення рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено. Особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть установлену законодавством відповідальність.

За пунктом 10 Правил складання актів комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Матеріалами справи підтверджується й відповідачем у встановленому законом порядку не спростовано, що Товариство як вантажовідправник неправильно зазначило масу вантажу в залізничній накладній від 5 жовтня 2015 року № 48712905 у вагоні № 64064918, про що працівниками станції Скнилів Львівської залізниці, за участю представника вантажоотримувача, був складений комерційний акт від 5 жовтня 2015 року серії АА № 063159/8, зміст та форма якого відповідає вищевказаним приписам законодавства.

Відповідно до пункту 24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній, а залізниці надане право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Зазначена норма встановлює чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу та покликана забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначає критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача).

Відтак, недотримання вимог, визначених Статутом, який є спеціальним нормативним актом, що визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка в даному випадку передбачена пунктами 118, 122 Статуту. При цьому, зазначений штраф стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 5 лютого 2019 року № 914/2339/17.

Пунктом 1 статті 216 ГК України, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно пунктом 1 статті 218 ГК України, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до пункту 1 статті 230 ГК України, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Оскільки факт невідповідності маси вантажу даним, зазначеним відповідачем у накладній по вагону № 64064918, підтверджений належними доказами, наявними у матеріалах справи, не був спростований відповідачем у встановленому законом порядку, й відповідальність вантажовідправника за вищевказані дії передбачена статтею 122 Статуту у вигляді штрафу в розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення згідно статті 118 Статуту, який у даному випадку складає 63 410,00 грн (12 682,00 х 5), суд дійшов висновку про обґрунтованість та законність позовних вимог Залізниці про стягнення з Товариства штрафу у вищевказаному розмірі.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин позов Залізниці підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика "Богучарская" (65014, місто Одеса, вулиця Канатна, будинок 6/3; ідентифікаційний код 38471688) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (яке змінило своє найменування на Акціонерне товариство "Українська залізниця") (03150, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (яка змінила своє найменування на Регіональна філія "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця") (79007, місто Львів, вулиця Гоголя, будинок 1; ідентифікаційний код 40081195) 63 410 (шістдесят три тисячі чотириста десять) грн 00 коп. штрафу та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 27 квітня 2026 року.

Суддя Є.В. Павленко