ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2026 р. Справа№ 910/5099/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Михальської Ю.Б.

Кравчука Г.А.

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 08.04.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської міської прокуратури

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2025

у справі №910/5099/25 (суддя Марченко О.В.)

за позовом керівника Солом`янської окружної прокуратури міста Києва Даракчі Олександра Георгійовича в інтересах держави в особі Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фора"

про розірвання договору оренди земельної ділянки від 15.06.2018 та зобов`язання повернути земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

Обставини, що передували прийняттю оскаржуваного додаткового рішення

У провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа за позовом керівника Солом`янської окружної прокуратури міста Києва Даракчі Олександра Георгійовича в інтересах держави в особі Київської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фора" про розірвання договору оренди земельної ділянки від 15.06.2018 та зобов`язання повернути земельну ділянку.

За результатами розгляду вказаної справи рішенням суду від 20.10.2025 відмовлено у задоволенні позовних вимог керівника Солом`янської окружної прокуратури міста Києва Даракчі Олександра Георгійовича в інтересах держави в особі Київської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фора" про розірвання договору оренди земельної ділянки від 15.06.2018 та зобов`язання повернути земельну ділянку.

Після ухвалення зазначеного рішення від Товариство з обмеженою відповідальністю "Фора" подало суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути з Київської міської прокуратури 164 909,08 грн витрат на професійну правничу допомогу та 140 000 грн витрат, пов`язаних із залученням спеціалістів, експертів та проведенням експертизи.

Короткий зміст додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 06.11.2025 стягнуто з Київської міської прокуратури на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фора" 50 000 грн витрат на професійну правничу допомогу та 140 000 грн витрат, пов`язаних із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Приймаючи вказане додаткове рішення суд дійшов висновку, що розмір заявленої Товариством суми витрат на професійну правничу допомогу є надмірно великим в порівнянні з фактично наданими адвокатом послугами, а тому стягненню з Київської міської прокуратури підлягає 50 000 грн витрат на професійну правничу допомогу; у стягненні решти суми витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити; крім того стягненню з Київської міської прокуратури підлягає 140 000 грн витрат, пов`язаних із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Київська міська прокуратура звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить додаткове рішення від 06.11.2025 у справі №910/5099/25 скасувати та ухвалити нове додаткове рішення, яким розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених ТОВ "Фора", зменшити. Відмовити у задоволенні заяви ТОВ "Фора" про стягнення витрат, пов`язаних із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване додаткове рішення прийняте місцевим судом з порушенням норм процесуального права. При цьому скаржник стверджує, що зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним зі складністю даної справи, є непропорційним до виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), кількості підготовлених ним процесуальних документів, кількості судових засідань та тривалості розгляду справи судом.

Апелянт також зазначає, що висновки експертизи, проведеної на замовлення відповідача, не встановили жодних нових обставин, не сприяли отриманню нових доказів, а відтак, не мали жодного доказового значення для розгляду справи з огляду на наявні у справі матеріали та докази, на підтвердження тих же обставин, які ставились на вирішення експертизи. Вказане свідчить про необґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що витрати, здійснені за проведення експертизи від 28.07.2025 № С 2156/07-2025 є безпосередньо пов`язаними з розглядом справи № 910/5099/25 та підлягають відшкодуванню.

Узагальнені доводи та заперечення відповідача

12.12.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив доводи, викладені в ній, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення місцевого суду - без змін.

Відповідач наголошує на тому, що суд першої інстанції зменшив розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідача в 3, 3 рази; прокурором заява про зменшення судових витрат не подавалась в суді першої інстанції. Відповідач також наголошує, що він має право на ефективний правовий захист в суді в результаті якого отримати відшкодування судових витрат, пов`язаних із залученням спеціалістів, експертів та проведенням експертизи.

Також відповідач зазначає, що попередній орієнтовний розмір понесених судових витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в апеляційній інстанції складає 17 333,33 грн за підготовку та подання відзиву, а також очікує понести 16 000 грн, що включає підготовку до розгляду справи в судових засідання, час очікування судового рішення.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2025 апеляційну скаргу у справі №910/5099/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Тарасенко К.В., Кравчук Г.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Прокуратури міста Києва на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2025 у справі №910/5099/25. Судове засідання призначено на 22.01.2026. Витребувано матеріали справи №910/5099/25 з Господарського суду міста Києва.

15.12.2025 матеріали справи №910/5099/25 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2026, у зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/5099/25.

Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 22.01.2026, справу №910/5099/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Коробенко Г.П. (головуючий), судді: Кравчук Г.А., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2026 колегія суддів постановила здійснювати розгляд апеляційної скарги прокуратури на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2025 у справі № 910/5099/25, колегією суддів у складі: Коробенка Г.П. (головуючий, доповідач) судді Кравчук Г.А., Михальська Ю.Б., яка визначена протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.01.2026. Розгляд апеляційної скарги призначено на 25.02.2026.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2026, у зв`язку із перебуванням судді Кравчука Г.А. у відпустці з 23.02.2026 по 27.02.2026, розгляд апеляційної скарги Прокуратури міста Києва на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2025 у справі № 910/5099/25, призначено на 08.04.2026.

У судовому засіданні 08.04.2026 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників учасників судового процесу

У судове засідання 08.04.2026 з`явились прокурор та представник відповідача, які надали свої пояснення. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом доставки процесуальних документів до Електронного кабінету, що підтверджується довідкою від 11.03.2026.

Відповідно до частини п`ятої статті 6 ГПК України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС) у порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Оскільки явка представників учасників судового процесу в судове засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення позивача про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги Київської міської прокуратури за відсутності представника позивача.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а додаткове рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з такого.

Предметом апеляційного оскарження у цій справі є додаткове рішення місцевого господарського суду, яким частково задоволено заяву ТОВ "Фора" про ухвалення додаткового рішення та стягнуто з Київської міської прокуратури на користь відповідача 50 000 грн витрат на професійну правничу допомогу та 140 000 грн витрат, пов`язаних із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

За приписами пункту 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в пункті 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з яким договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно із статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати суду при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Зокрема, згідно із положеннями частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Відповідно до положень частин 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Виходячи зі змісту наведених положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін.

Тобто у розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу з власної ініціативи. Такий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Разом з тим у частині 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу, та не покладати такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат, понесених нею на правову допомогу повністю або частково - керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.

Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання критеріїв визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу (статті 126, 129 Господарського процесуального кодексу України), дає підстави дійти висновку, що вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу по суті (розміру суми витрат, які підлягають відшкодуванню) є обов`язком суду, зокрема, шляхом надання оцінки доказам поданим стороною із застосуванням критеріїв визначених у статті 126 та частинах 5 - 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Такий обов`язок у кожному конкретному випадку реалізовується на засадах змагальності та рівності сторін, шляхом надання сторонам можливості надати свої міркування/заперечення. За наслідками оцінки обставин справи і наведених учасниками справи щодо цього питання обґрунтувань та дослідження поданих стороною доказів за правилами статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд і ухвалює рішення в цій частині.

В пунктах 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19 зазначено, що нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Також відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:

- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);

- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);

- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі №914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином у вирішенні заяви сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суд керуючись принципами пропорційності та справедливості, закріпленими у статтях 2 та 15 Господарського процесуального кодексу України має обов`язок дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Подані стороною докази на підтвердження її витрат підлягають оцінці як з точки зору відповідності цих дій вимогам законодавства (вимогам статей 123, 124, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України), так і їх спрямованості на забезпечення права сторони (на користь якої ухвалене судове рішення) на відшкодування судових витрат.

Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження факту понесення витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 164 909,08 грн ТОВ "Фора" до суду надано копії таких документів: договір про надання правничої допомоги №01/04-25 від 30.04.2025, ордер серії АА №1576766 від 12.05.2025, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №4584 від 21.06.2021, рахунок на оплату №21/10-2025-ІР від 21.10.2025 до договору про надання правничої допомоги №01/04-25 від 30.04.2025, акт про надання послуг №21/10-2025-1А від 21.10.2025 до договору про надання правничої допомоги №01/04-25 від 30.04.2025, платіжна інструкція №10728714 від 22.10.2025 на суму 164 909,08 грн.

Судом встановлено, що 30.04.2025 Товариством (клієнт) і Адвокатським об`єднанням "Джі ен ес Консалтинг" (виконавець) укладено договір №01/04/25 про надання правничої допомоги, за умовами якого:

- клієнт доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання забезпечити надання правничої допомогу клієнту на умовах і в порядку, що визначені Договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні та документально підтверджені для виконання Договору (пункт 1.1 Договору);

- за договором виконавцем надається така правнича допомога, зокрема: повідомлення правничої інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності клієнта; складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів клієнта у судах під час здійснення, зокрема, господарського судочинства; конкретні види наданих послуг зазначаються виконавцем в акті про надання послуг (пункт 1.2);

- за надання правничої допомоги клієнт оплачує виконавцю гонорар (вартість послуг) та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (пункт 4.1);

- клієнт здійснює сплату вартості послуг: після настання певної події, яка вказується в рахунку на оплату; або протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту погодження акта або з моменту коли такий акт вважається погодженим (якщо послуги раніше не були оплачені, або інше не визначено в рахунку на оплату або акті); за домовленістю сторін оплата послуг може здійснюватися клієнтом в іншому порядку, одним платежем та/або частинами (пункт 4.2);

- вартість послуг, що надаються, розраховується: у фіксованому розмірі (коли можна точно визначити обсяг надання послуг, а також в інших випадках, коли сума попередньо узгоджена сторонами в будь-якій формі); враховуючи погодинні ставки: адвокат - 4 000 грн (погодинна ставка в 2025 році, без ПДВ); фахівець у галузі права (крім осіб, зазначених в рядку 3 даної таблиці) - 2 000 грн (погодинна ставка в 2025 році, без ПДВ); помічних адвоката, помічник юриста - 1 500 грн (погодинна ставка в 2025 році, без ПДВ); кожна не повна година надання послуг оплачується клієнтом у розмірі вартості однієї повної години надання послуг за умови якщо послуги надавалися не менше 30 (тридцяти) хвилин протягом такої години; розміри індивідуальних погодинних ставок можуть переглядатися раз на рік з урахуванням індексу інфляції; зміни ставок відповідно до офіційного індексу інфляції за рік (із заокругленням у разі необхідності) вважаються такими, що узгоджуються автоматично, якщо ціни погоджені клієнтом шляхом сплати рахунка на оплату, або підписанням акта з урахуванням нових цін; за запитом клієнта зміни у індивідуальних погодинних ставках можуть бути зафіксовані шляхом укладання додаткової угоди до договору; у разі непогодження нових цін між сторонами, вважається, що діють ціни, які були погоджені сторонами раніше (пункт 4.3);

- після завершення надання правничої допомоги або її частини виконавець складає акт та надає його клієнту; в акті зазначаються послуги, фактично надані виконавцем, розмір фактично витраченого часу (у випадку погодинних ставок), гонорару виконавця, а також розмір фактичних витрат; після отримання акта виконавця про надання правничої допомоги клієнт зобов`язаний його погодити; протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання акта клієнт має право висловити свої зауваження до змісту акта, про що повідомити виконавця в письмовій формі чи засобами електронного зв`язку; якщо протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання клієнтом акта від останнього не надійдуть зауваження до його змісту, то такий акт вважається погодженим клієнтом (пункт 4.4);

- клієнт зобов`язаний оплатити виконавцю гонорар протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту погодження акта або з моменту коли такий акт вважається погодженим (якщо послуги раніше не були оплачені, або інше не визначено в рахунку на оплату або акті); оплата здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця (пункт 4.5);

- даний договір набирає чинності з дати його складання та діє до 31.12.2030 (пункт 6.1).

Відповідно до підписаного Товариством і Адвокатським об`єднанням "Джі ен ес Консалтинг" акта від 21.10.2025 №21/10-2025-1А про надання послуг виконавець надав клієнту таку правничу допомогу:

- 14.05.2025 - підготовка та подання до канцелярії Господарського суду міста Києва відзиву на позовну заяву, з урахуванням збору доказів, вказаних в документі; кількість витраченого часу - 20 год; сума без ПДВ - 80 000 грн;

- 14.05.2025 - підготовка та подання до канцелярії Господарського суду міста Києва заяви про залучення у справу третьої особи; кількість витраченого часу - 30 хв.; сума без ПДВ - 2 000 грн;

- 26.05.2025 - підготовка та подання до канцелярії Господарського суду міста Києва заперечення (у тому числі час на дорогу до/з суду по 40 хв.); кількість витраченого часу - 2 год 20 хв.; сума без ПДВ - 9 333,33 грн;

- 18.06.2025 - ознайомлення з матеріалами справи в Господарському суді міста Києва, оскільки в підсистемі "Електронний суд" не всі докази були в належній якості (у тому числі час на дорогу до/з суду по 40 хв.); кількість витраченого часу - 2 год 20 хв.; сума без ПДВ - 9 333,33 грн;

- 26.06.2025 - підготовка та подання до канцелярії Господарського суду міста Києва заяви про долучення доказів, з урахуванням збору доказів, вказаних в документі (у тому числі час на дорогу до/з суду по 40 хв.); кількість витраченого часу - 2 год; сума без ПДВ - 8 000 грн;

- 30.06.2025 - представництво інтересів клієнта у судовому засіданні Господарського суду міста Києва, яке було призначено на 10:30 год (у тому числі час на дорогу до/з суду (по 40 хв.), час очікування і проведення судового засідання з 10:39 год - 10:47 год); кількість витраченого часу - 1 год 37 хв.; сума без ДВ - 6 466,67 грн;

- 08.08.2025 - підготовка та подання до канцелярії Господарського суду міста Києва заяви про приєднання доказів, з урахуванням збору доказів, вказаних в документі (у тому числі час на дорогу до/з суду по 40 хв.); під час проведення земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою 09.07.2025 та 11.07.2025 здійснювався виїзд на об`єкт дослідження, про що вказано в пункті 17 на 6 арк. висновку експертів від 28.07.2025 №С2156/07-2025; кількість витраченого часу - 5 год; сума без ПДВ - 20 000 грн;

- 11.08.2025 - представництво інтересів Клієнта у судовому засіданні Господарського суду міста Києва, яке було призначено на 10:10 год (у тому числі час на дорогу до/з суду (по 40 хв.), час очікування і проведення судового засідання з 10:16 год - 10:22 год); кількість витраченого часу - 1 год 32 хв.; сума без ПДВ - 6 133,33 грн;

- 21.08.2025 - підготовка та подання до Господарського суду міста Києва заяви про приєднання доказів, з урахуванням збору доказів, вказаних в документі; кількість витраченого часу - 2 год; сума без ПДВ - 8 000 грн;

- 26.08.2025 - підготовка та подання до Господарського суду міста Києва заяви про приєднання доказів; кількість витраченого часу - 20 хв.; сума без ПДВ - 1 333,33 грн;

- 15.09.2025 - представництво інтересів Клієнта у судовому засіданні Господарського суду м. Києва, яке було призначено на 10:00 год (у тому числі час на дорогу до/з суду (по 40 хв.), час очікування і проведення судового засідання з 10:09 год - 10:14 год); кількість витраченого часу - 1 год 34 хв.; сума баз ПДВ - 6 266,67 грн;

- 20.10.2025 - представництво інтересів Клієнта у судовому засіданні Господарського суду міста Києва, яке було призначено на 12:30 год (у тому числі час на дорогу до/з суду (по 40 хв.), час очікування і проведення судового засідання з 12:43 год - 13:09 год); кількість витраченого часу - 1 год 59 хв.; сума без ПДВ - 7 933,34 грн;

- фактичні витрати за виготовлення цифрових копій документів шляхом сканування Департаментом захисту довкілля та адаптації до зміни клімату; сума без ПДВ - 109,08 грн.

Загальна вартість наданих послуг склала 164 909,08 грн без ПДВ.

Таким чином, матеріали справи містять документи, які свідчать про реальність надання правової допомоги.

Разом з тим, у вирішенні питання щодо витрат ТОВ "Фора", колегія суддів враховує, що розгляд даної справи не потребував тривалої підготовки та опрацювання значної кількості нормативно-правових актів і узагальнення нової судової практики, а тому, на переконання апеляційного суду, заявлений представником відповідача розмір витрат на правничу допомогу не повною мірою відповідає обсягу фактично наданих адвокатом послуг і є надмірним.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що стягнення повної вартості послуг, заявлених відповідачем на загальну суму 164 909,08 грн, не узгоджується з критеріями реальності адвокатських витрат та розумності їх розміру і пропорційності, так як ці витрати не мають характеру необхідних та не обґрунтовують обсягу фактичних дій представника заявника, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені з досягненням успішного результату. Тобто не є розумно обґрунтованими і, відповідно, такі витрати не можуть бути відшкодовані тільки лише через те, що вони дійсно понесені заявником (справедлива сатисфакція).

Тому, за наведених обставин, з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг, предмет та підстави позовних вимог, місцевий суд дійшов правомірного висновку, що визначений позивачем розмір витрат на послуги адвоката не становить 164 909,08 грн, є завищеним, таким, що не відповідає критеріям розумності та співрозмірності, що суперечить принципу розподілу витрат, та підлягає зменшенню до 50 000,00 грн.

Твердження апелянта, наведені в апеляційній скарзі стосовно того, що витрати відповідача на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям реальності та розумності розміру, відхиляються колегією суддів, оскільки позивачем не було подано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі, а доводи апеляційної скарги у першу чергу зводяться лише до незгоди апелянта із розміром понесених відповідачем витрат на правничу допомогу, які й так було зменшено судом першої інстанції до 50 000,00 грн.

Разом з тим, згідно з пунктом 2 частини третьої статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до частин другої - п`ятої статті 127 ГПК України експерт, спеціаліст чи перекладач отримують винагороду за виконану роботу, пов`язану із справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків.

У випадках, коли сума витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача або витрат особи, яка надала доказ на вимогу суду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми на користь спеціаліста, перекладача, експерта чи експертної установи зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом.

Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт

Судом встановлено, що на замовлення ТОВ "Фора" інженером-геологом було складено науково-технічний звіт про комплексні інженерно-геологічні вишукування (договір на надання послуг з проведення експертизи від 18.06.2025 №18/06-2025, укладений ТОВ "Фора" і ФОП Свістуновим Ігорем Сергійовичем [кваліфікаційний сертифікат відповідального виконавця від 09.11.2017 серія АР №013592]), вартість якого склала 140 000 грн, яка була оплачена ТОВ "Фора" платіжними інструкціями від 30.05.2025 №10305565 на суму 30 000 грн і від 25.06.2025 №10380257 на суму 110 000 грн.

Таким чином, є вірним обгрунтованим висновок суду першої інстанції, що витрати відповідача пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи у розмірі 140 000,00 грн, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову підлягають стягненню з прокуратури на користь відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, наведених вище.

Відповідно до ст.ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що твердження апелянта про допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, а застосування місцевим господарським судом норм процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни додаткового рішення від 06.11.2025.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.

Розподіл витрат зі сплати судового збору судом не здійснюється, оскільки Київською міською прокуратурою оскаржено додаткове рішення щодо вирішення питання про розподіл судових витрат. Натомість, сплата судового збору за подання апеляційної скарги на додаткове рішення Законом України "Про судовий збір" не передбачена.

Керуючись ст.ст. 129, 267-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської міської прокуратури залишити без задоволення.

Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2025 у справі №910/5099/25 залишити без змін.

Матеріали справи №910/5099/25 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 14.04.2026

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Ю.Б. Михальська

Г.А. Кравчук