ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"27" квітня 2026 р. Справа№ 910/9140/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Пантелієнка В.О.

Остапенка О.М.

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Тева Україна"

про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат (вх. № 09.1-11/1240/26 від 14.04.2026)

до постанови Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2026

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Тева Україна"

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва

від 04.02.2026 (повний текст складено 09.02.2026, суддя Зеленіна Н.І.)

у справі № 910/9140/24

позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тева Україна"

до 1. Державної організації "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій"

2. компанії "Байєр Інтеллекчуел Проперті Гмбх" (Bayer Intellectual Property GmbH)

про захист прав інтелектуальної власності,

ВСТАНОВИВ:

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 04.02.2026 частково задоволено заяву компанії "Байєр Інтеллекчуел Проперті Гмбх" (Bayer Intellectual Property GmbH) про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №910/9140/24; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тева Україна" на користь Компанії "Байєр Інтеллекчуел Проперті Гмбх" (Bayer Intellectual Property GmbH) 99 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

27 лютого 2026 року позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2026 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви відповідача-2 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повністю. Стягнути з відповідача-2 на користь позивача судові витрати у даному апеляційному провадженні.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тева Україна" задоволено, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2026 у справі № 910/9140/24 скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні заяви компанії "Байєр Інтеллекчуел Проперті Гмбх" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

13.04.2026 позивач звернувся із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у зв`язку із апеляційним розглядом даної справи та просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 59307,88 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2026 прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Тева Україна" про ухвалення додаткового судового рішення; постановлено вирішити питання про ухвалення додаткового судового рішення без повідомлення учасників справи; встановлено для відповідача п`ятиденний строк з дня постановлення даної ухвали для подання заперечень на заяву про ухвалення додаткового судового рішення.

Відповідач-2 подав заперечення та просив відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення.

Розглянувши заяву позивача, матеріали справи, колегія судів дійшла висновку про відмову прийняти додаткову постанову з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 232 ГПК України судовими рішеннями є ухвали, рішення, постанови, судові накази.

Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал (частина друга статті 232 ГПК України).

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку закінчується прийняттям постанови (частина четверта статті 232 ГПК України).

У силу положень частини п`ятої статті 244 ГПК України додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Право апеляційного оскарження додаткового рішення та/або ухвали про відмову в прийнятті додаткового рішення передбачено положеннями частини першої статті 254 та пунктом 19 частини 1 статті 255 ГПК України.

Так, предметом апеляційного розгляду, за результатами якого ухвалена постанова Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2026, було додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2026.

Обґрунтовуючи подану до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, позивач зазначає, що згідно з Рахунком та Актом виконаних робіт (наданих юридичних послуг) до рахунку-фактури № 1/9140-2-1 від 07.04.2026 адвокатом Мамунею О.С. були надані наступні послуги в межах даного апеляційного провадження:

підготовка апеляційної скарги на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2026 (з урахуванням досвіду адвоката Мамуні О.С., на виконання цієї послуги ним було витрачено 1,7 год., що дорівнює 1 год. 42 хв.). Вартість цієї послуги для позивача склала 642,60 доларів США, що еквівалентно 28006,50 грн станом на дату виставлення Рахунку;

подання апеляційної скарги на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2026 (з урахуванням досвіду адвоката Мамуні О.С., на виконання цієї послуги ним було витрачено 0,1 год., що дорівнює 6 хв.). Вартість цієї послуги для позивача склала 37,80 доларів США, що еквівалентно 1647,44 грн станом на дату виставлення Рахунку;

юридичний аналіз відзиву Байєр на апеляційну скаргу та підготовка відповіді на відзив Байєр на апеляційну скаргу (з урахуванням досвіду адвоката Мамуні О.С., на виконання цієї послуги ним було витрачено 1,5 год., що дорівнює 1 год. 30 хв.). Вартість цієї послуги для позивача склала 604,80 доларів США, що еквівалентно 24711,62 грн станом на дату виставлення Рахунку;

подання відповіді на відзив Байєр на апеляційну скаргу (з урахуванням досвіду адвоката Мамуні О.С., на виконання цієї послуги ним було витрачено 0,1 год., що дорівнює 6 хв.). Вартість цієї послуги для позивача склала 37,80 доларів США, що еквівалентно 1647,44 грн станом на дату виставлення Рахунку;

участь у судовому засіданні від 07.04.2026 (на виконання цієї послуги адвокатом Мамунею О.С. було витрачено 0,2 год., що дорівнює 12 хв.). Вартість цієї послуги для позивача склала 75,60 доларів США, що еквівалентно 3294,88 грн станом на дату виставлення Рахунку.

Загальна вартість витрат позивача на професійну правничу допомогу у межах даного апеляційного провадження склала 1360,80 доларів США, що дорівнює 59307,88 грн.

Разом з тим норми статті 244 ГПК України вказують на те, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою та ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Тобто є актом правосуддя, яким вирішуються окремі процесуальні питання, що не були вирішені судом під час ухвалення судового рішення за результатами вирішення спору по суті. Таке рішення не вирішує / змінює спір сторін по суті, а також не містить висновків про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, не вирішує вимог, не досліджених у судовому засіданні щодо спору по суті (наведена правова позиція узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 21.05.2021 у справі № 905/1623/20, від 22.10.2019 у справі №922/2665/17, від 12.01.2021 у справі № 1540/4122/18, від 17.02.2021 у справі № 522/17366/13-ц, від 25.03.2021 у справі № 640/15192/19).

Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, яка згідно з частиною першою статті 244 ГПК України полягає у такому: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Водночас судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з розглядом справи та вирішенням по суті, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (висновок, викладений у пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц та у постанові Верховного Суду від 27.07.2022 у справі №907/418/21).

Положення статті 129 ГПК України визначають порядок розподілу судових витрат за результатами вирішення спору.

Загальні положення щодо розгляду справи по суті наведено у параграфі 1 глави 6 розділу ІІІ ГПК України. Зокрема, у статті 194 ГПК України передбачено, що завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Разом з тим положення частини третьої статті 233 ГПК України визначають, що суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Отже, положеннями статті 233 ГПК України обмежено можливість вирішення питання розподілу судових витрат у додатковому судовому рішенні ухваленням рішення за результатами розгляду справи по суті (подібний за змістом висновок міститься у постановах Верховного Суду від 31.10.2019 у справі №914/201/19, від 27.03.2023 у справі № 910/25118/15 та в ухвалі Верховного Суду від 22.12.2021 у справі № 903/834/20).

Крім того, зміст статей 221 і 244 ГПК України також свідчить про наявність правових підстав для ухвалення додаткового рішення у справі, зокрема, про судові витрати саме після ухвалення судового рішення по суті позовних вимог (після розгляду по суті), якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати (частина перша статті 244 ГПК України).

Як вже було зазначено вище, позивач у своїй заяві просить суд у зв`язку із апеляційним розглядом даної справи ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідача-2 на користь позивача 59307,88 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів зазначає, що оскаржене в апеляційному порядку додаткове рішення суду першої інстанції не є судовим рішенням, ухваленим за результатами розгляду справи по суті, оскільки не вирішує/змінює спір сторін по суті, а також не містить висновків про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, не вирішує вимог, не досліджених у судовому засіданні щодо спору по суті, що є підставою для розподілу судових витрат у справі на підставі положень статей 129 ГПК України.

Тобто, оскарження додаткового судового рішення не є окремими судовим розглядом спору по суті та прямо залежить від розгляду основного спору, а тому вирішення питання щодо стягнення судових витрат за наслідками перегляду додаткового рішення, яким вже вирішено питання розподілу судових витрат, є необґрунтованим.

Разом з тим згідно з положеннями частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту б), в) пункту 4 частини першої статті 282 ГПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тева Україна" задоволено, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2026 у справі № 910/9140/24 скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні заяви компанії "Байєр Інтеллекчуел Проперті Гмбх" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Тобто, не зважаючи на висновки суду апеляційної інстанції у резолютивній частині постанови про ухвалення нового рішення, Північний апеляційний господарський суд не ухвалював рішення по суті та не змінював результатів розгляду позовних вимог судом першої інстанції, а лише вирішив питання за заявою про розподіл судових витрат, понесених відповідачем-2 у суді першої інстанції.

Оскільки у даному апеляційному провадженні спір у справі по суті не вирішувався, у суду відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення (постанови) в порядку статті 244 ГПК України про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем при перегляді додаткового рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Тева Україна" про ухвалення додаткового судового рішення.

Керуючись статтями 221, 234, 244 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Тева Україна" про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат (вх. № 09.1-11/1240/26 від 14.04.2026) № 910/9140/24 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала підписана 27.04.2026.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді В.О. Пантелієнко

О.М. Остапенко