ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

08 квітня 2026 рокум. ЛьвівСправа № 914/831/25

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Желік М.Б.

судді Галушко Н.А.

Орищин Г.В.

за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П.

розглядаючи апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури від 07.01.2026 (вх. №01-05/54/25 від 07.01.2026)

на рішення Господарського суду Львівської області від 13.11.2025 (повне рішення складено 25.11.2025, суддя Мазовіта А.Б.)

у справі №914/831/25

за позовом керівника Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області, м. Львів, в інтересах держави в особі Городоцької міської ради, м. Городок

до відповідача: Приватного підприємства «Сторона», с. Черляни, Львівська область

про: усунення перешкод в користуванні майном шляхом припинення володіння та скасування державної реєстрації

за участю представників:

від прокуратури: прокурор Кульчицький Є.Г.

від позивача: не з`явився

від відповідача: адвокат Коростильов В.А.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 13.11.2025 у справі №914/831/25 в задоволенні позову керівника Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Городоцької міської ради відмовлено; судові витрати покладено на прокурора.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, заступник керівника Львівської обласної прокуратури звернувся до Західного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 13.11.2025 у справі №914/831/25 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.01.2026 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії судді Галушко Н.А., Орищин Г.В.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 поновлено скаржнику строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Львівської області від 13.11.2025 у справі №914/831/25, зупинено дію оскарженого рішення, відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 25.02.2026.

06.02.2026 відповідач подав відзив на апеляційну скаргу (вх. №01-04/347/26 та №01-04/1175/26).

11.02.2026 Львівська обласна прокуратура подала додаткові письмові пояснення до апеляційної скарги (вх. №01-04/1282/26).

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 25.02.2026 відкладено розгляд справи на 08.04.2026.

06.04.2026 Львівська обласна прокуратура подала суду клопотання (вх.№01-5/1051/26 від 07.04.2026) про зупинення розгляду справи до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №915/268/24.

Вказане клопотання обґрунтоване тим, що зареєстровані за відповідачем на праві власності гідроспоруди в силу ст. ст. 181-187 ЦК України нерозривно пов`язані із земельною ділянкою, на якій розташовані, є приналежною річчю вищевказаної ділянки, тобто головної речі, виконують, у тому числі, функції запобігання шкідливій дії вод (тобто захисні функції), не можуть бути відокремлені від останньої (земельної ділянки) та не можуть виступати окремим об`єктом (як комплекс) права власності.

Як наголошує прокурор, державна реєстрація права приватної власності ПП «Сторона» на гідротехнічні споруди суперечить чинному законодавству.

Водночас, підставою для ухвалення оскаржуваного рішення суду про відмову у задоволенні позову стали висновки суду про недоведеність позивачем необхідності усунення перешкод у користуванні спірним майном, обрання неналежного способу захисту порушеного права (при цьому суд дійшов висновку, що належним способом захисту у спірних правовідносинах є витребування майна), а також про правомірність набуття ПП «Сторона» права власності на гідротехнічні споруди.

Прокурор повідомляє суд, що ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 29.10.2025 прийнято до розгляду справу №915/268/24 за позовом прокурора в інтересах держави, заявленого до відповідачів органу місцевого самоврядування та фізичної особи, про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання недійсними та скасування рішень сільської ради, визнання недійсними результатів електронного аукціону, визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобов`язання повернути гідротехнічну споруду.

У вказаній справі Велика Палата Верховного Суду розглядатиме саме питання статусу гідротехнічних споруд та визначення способу належного та ефективного судового захисту у такій категорії спорів.

Оскільки предметом позову у справі, що розглядається (№ 914/831/25), є припинення права володіння гідротехнічною спорудою, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання гідротехнічною спорудою шляхом скасування державної реєстрації права власності, на переконання прокурора, зазначена справа та справа №915/268/24 є релевантними, оскільки спільними для них є зміст спірних правовідносин, пов`язаних із визначенням правового статусу гідротехнічних споруд як об`єктів цивільного права, допустимістю їх окремої державної реєстрації та вибором належного й ефективного способу судового захисту у разі протиправного набуття/реєстрації таких об`єктів.

В судовому засіданні 08.04.2026 прокурор підтримав подане клопотання про зупинення провадження у справі.

Позивач явки повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином та завчасно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Представник відповідача заперечив проти задоволення клопотання, зазначивши, що обставини у справі №915/268/24, яку було передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, не є релевантними до спірних правовідносин, звернув увагу на те, що відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності щодо позовної вимоги про скасування державної реєстрації на гідротехнічні споруди, оскільки право власності на ці об`єкти відповідач набув ще у 1992 році.

Розглянувши клопотання Львівської обласної прокуратури про зупинення розгляду справи до завершення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №915/268/24, колегія суддів ухвалила задовольнити вказане клопотання.

Так, предметом апеляційного перегляду є рішення Господарського суду Львівської області від 13.11.2025 у справі №914/831/25, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог прокуратури, заявлених в інтересах держави в особі Городоцької міської ради, до відповідача ПП «Сторона», про усунення перешкод в користуванні майном шляхом припинення володіння та скасування державної реєстрації.

Зокрема, у позовній заяві прокурор просить усунути перешкоди у здійсненні Городоцькою міською радою Львівської області належного права користування та розпорядження своїм майном шляхом припинення володіння Приватним підприємством «Сторона» та скасування державної реєстрації речового права права приватної власності на тип об`єкту: «комплекс, підпірна споруда 37,5 м.п., водоскидні споруди 2 шт. 15 м.п., гребля 4108 м.п., рибацький будинок, будівля складу» (реєстраційний номер майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 4931378).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на земельній ділянці з кадастровим номером :03:000:0010, яка відноситься до земель комунальної власності та належить на праві власності Городоцькій ОТГ в особі Городоцької міської ради Львівської області, розташований водний об`єкт водосховище «Черлянське» площею 124,0 га.

Вказана земельна ділянка перебуває у постійному користуванні ПП «Сторона».

Також на цій земельній ділянці розташовані гідротехнічні споруди, зареєстровані як об`єкти нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на праві власності за відповідачем, а саме: комплекс, підпірна споруда 37,5 м.п., водоскидні споруди 2 шт. 15 м.п., гребля 4108 м.п., рибацький будинок, будівля складу; адреса нерухомого майна Львівська область, Городоцький район, с. Черляни, вул. Польова, б.2а; реєстраційний номер майна 4931378.

За приписами ч. 1 ст. 58, 59, 79, п.п. «ґ», «д» ч. 4 ст. 83 Земельного кодексу України, ст. 4, 6 Водного кодексу України земельна ділянка, на якій розміщені спірні гідроспоруди, не може перебувати в приватній власності, що фактично також виключає правомірність набуття самих гідротехнічих споруд у приватну власність.

Як зазначає прокурор, виникла ситуація, коли земельна ділянка під самим водним об`єктом знаходиться у державній (комунальній) власності, а гідротехнічні споруди, які є частиною цієї земельної ділянки та самого об`єкту водного фонду, перебувають у приватній власності, що, на думку прокурора, порушує право Городоцької міської ради на розпорядження земельною ділянкою.

Окрім цього, ПП «Сторона» на земельній ділянці водного фонду, яка не була відведена для будівництва та щодо якої існує законодавча заборона щодо будівництва, не придбала, а самочинно збудувала приміщення кафе-бару (шляхом реконструкції складу), цегляний одноповерховий будинок та інші об`єкти.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначав, що набув право приватної власності на спірне нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу від 25.08.1992, укладеного в простій письмовій формі. Надалі було погоджено виділення земельної ділянки і її передачу у постійне користування відповідачу, яке мало місце у 1996-1997 роках і завершилось оформленням державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ЛВ №000635 від 25.03.1997.

За весь цей час відповідач утримував, забезпечував належний стан і функціонування гідротехнічних споруд і використовував земельну ділянку, надану в постійне користування, згідно цільового призначення для ведення рибного господарства.

У спірному випадку взагалі відсутнє порушення будь-якого права позивача, оскільки земельна ділянка з водним об`єктом продовжує перебувати на підставі державного акту на праві постійного користування у відповідача, а відтак неможливо стверджувати про необхідність усунути перешкоди у здійснені позивачем права користування та розпорядження майном.

Крім того, відповідач звернув увагу на те, що судова практика Верховного Суду та судів нижчих інстанцій щодо визначення правового статусу гідротехнічних споруд в частині розуміння їх як об`єкта права власності є неоднаковою. Разом з цим, набуття права власності (1992 рік) та його державна реєстрація (2004 рік) відбулись поза межами строків позовної давності, визначених в ст.257 ЦК України, тому вимогу про скасування державної реєстрації речового права заявлено після спливу строків позовної давності.

Місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, дійшов висновків про те, що прокурор не довів, яке право позивача порушене, невизнане або оспорюється відповідачем, з огляду на належний обсяг повноважень у позивача щодо управління земельною ділянкою кадастровий номер :03:000:0010, яка відноситься до земель комунальної власності та належить на праві власності Городоцькій ОТГ в особі Городоцької міської ради Львівської області, а також чинний Державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ЛВ №000635 від 25.03.1997 та приписи ч.1 ст.92 Земельного кодексу України щодо правомочностей землекористувача, якому надано право постійного користування земельною ділянкою. Окрім того, належним способом захисту права особи, яка позбавлена володіння нерухомим майном, є віндикаційний позов.

Водночас, в апеляційній скарзі прокурор, серед іншого, наголошує, що земельна ділянка, на якій розміщені гідроспоруди, не може перебувати у приватній власності, що фактично також виключає правомірність приватизації гідротехнічної споруди та можливість, за таких умов, перебування її у приватній власності.

При цьому, прокурор покликається на такі правові висновки Верховного Суду:

- землі, зайняті водними об`єктами, гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами, не можуть передаватися у приватну власність (постанови від 03.10.2018 у справі №111/2457/13-ц та від 05.12.2018 у справі №359/2253/15-ц);

- приналежність головної речі не може бути окремим об`єктом права власності, а лише слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом (постанова від 14.02.2018 у справі №910/8903/16);

- приналежність головної речі самостійно не реєструється як окремий об`єкт нерухомого майна, а державному реєстратору необхідно відмовити у державній реєстрації права власності на об`єкт, який є приналежністю головної речі (постановавід 24.01.2024 у справі № 401/2975/20);

- використання гідротехнічної споруди без втрати її правового статусу з іншою метою, аніж обслуговування водного об`єкта, є неможливим, тобто вона є приналежністю до водного об`єкта та слідує за головною річчю з урахуванням ст. 186 ЦК України (постанови від 17.08.2023 у справі № 911/30/22, від 24.09.2024 у справі № 902/1123/23);

- власником гідротехнічної споруди може виступати лише особа, яка є власником земельної ділянки, на якій розташований водний об`єкт з гідротехнічною спорудою (постанова від 05.06.2024 у справі №125/1227/22);

- гідроспоруда забезпечує функціонування водного об`єкта та не може існувати окремо від нього (постанова від 17.08.2023 у справі № 911/30/22);

- гідротехнічна споруда є річчю, призначеною для обслуговування іншої (головної) речі (земельної ділянки) і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю (постанова від 15.10.2025 у справі №914/654/24);

- право власності на гідротехнічну споруду не може бути зареєстроване ні за ким, оскільки гідротехнічна споруда як окремий об`єкт права власності насправді не існує (постанови від 17.07.2024 у справі №918/791/23 та від 06.08.2025 у справі №910/6579/24).

Апелянт підсумовує, що здійснення державної реєстрації права приватної власності на спірне майно (гідроспоруди) прямо суперечить нормам законодавства, які виключають набуття права власності на приналежність в інший спосіб, ніж одночасно з набуттям права власності на головну річ земельну ділянку.

Спростовуючи наведені доводи апелянта, відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, серед інших аргументів, зазначає, що судова практика Верховного Суду та судів нижчих інстанцій щодо визначення правового статусу гідротехнічних споруд в частині розуміння їх як об`єкта права власності є неоднаковою.

Зокрема, відповідач звертає увагу на правові висновки, викладені у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду у справі №420/19870/21 від 21.06.2024 (пункти 77-82), відповідно до яких:

« 77. Дамба є видом гідротехнічних та інженерних споруд, не належить до будівель та приміщень, проте за інженерним задумом розміщується на земельній ділянці, призначена для спеціальних технічних функцій, пов`язаних з використовуванням водних ресурсів, зокрема для запобігання шкідливій дії вод. Переміщення такої споруди призводить до втрати її призначення.

78. Частиною 1 ст. 5 Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначається необхідність державної реєстрації споруд, а також їх окремих частин.

79. Дамба належить до нерухомого майна, щодо якого має проводитися державна реєстрація прав.

80. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05.03.2024 у справі №300/3657/22 за позовом керівника Окружної прокуратури міста Івано-Франківська до Івано-Франківської міської ради щодо державної реєстрації права власності на дамбу. Суд не вбачає підстав для відступу від цього висновку і вважає його застосовним у справі, що розглядається.

81. В контексті обставин цієї справи Суд дійшов висновку, що дамба Хаджибейського лиману є нерухомим майном.

82. Відомості про право власності інші речові права на дамбу повинні бути зареєстровані у відповідному Реєстрі.»

Також відповідач зазначає, що у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду № 300/2655/21 від 21.12.2021 викладено висновки, відповідно до яких такий об`єкт як дамба є нерухомим майном, оскільки вона нерозривно пов`язана з землею та її переміщення в інше місце може призвести до надзвичайних ситуацій техногенного і природного характеру; право на гідротехнічні споруди підлягає державній реєстрації; підприємство (відповідач) мало право і набуло відповідно до чинного на момент вчинення правочину законодавства право власності на спірні об`єкти нерухомого майна, які в подальшому були за бажанням підприємства і за заявою внесені до реєстру прав власності на нерухоме майно в 2004 році на підставі оформленого свідоцтва про право власності.

Таким чином, враховуючи предмет та підстави позову, зміст оскарженого рішення, зважаючи на наведені доводи апелянта та відповідача, під час апеляційного перегляду справи №914/831/25 слід дослідити питання відповідності вимогам законодавства державної реєстрації права власності відповідача на гідротехнічні споруди, розташовані на земельній ділянці комунальної власності, а також належність обраного прокурором способу захисту порушеного права позивача.

29.10.2025 Велика Палата Верховного Суду ухвалила прийняти до розгляду справу №915/268/24 за позовом заступника керівника Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави до Синюхино-Брідської сільської ради, та фізичної особи (відповідачів) про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання недійсними та скасування рішень сільської ради, визнання недійсними результатів електронного аукціону, визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобов`язання повернути гідротехнічну споруду.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень, розгляд справи №915/268/24 призначено на 06.05.2026.

Позовні вимоги у справі №915/268/24 обґрунтовано тим, що набуття відповідачем у приватну власність спірної гідротехнічної споруди створило передумови для протиправного використання (завуальованого набуття у фактично безстрокове користування) землі під такою спорудою, чим порушено норми чинного законодавства та інтереси держави в особі територіальної громади.

Передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, з урахуванням сформованого підходу про те, що гідротехнічні споруди (дамби, земляні греблі, водозабірні споруди і інше) є складовими частинами водного об`єкта, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вважав, що такі споруди окремо не створюють самостійний об`єкт цивільного обігу та не можуть перебувати на праві власності у будь-кого окремо від об`єкта, який створюють, а відтак і не підлягають реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно окремо від створеного об`єкта водного фонду, або земельної ділянки, на якій розташований такий водний об`єкт.

При цьому, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вважав за необхідне відступити від висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05.03.2024 у справі №300/3657/22, щодо застосування приписів, зокрема, частини четвертої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у контексті того, що інженерна (гідротехнічна) споруда - дамба не є частиною чи приналежністю головної речі, тому належить до нерухомого майна, щодо якого має проводитись державна реєстрація права, шляхом викладення правової позиції щодо неможливості державної реєстрації речових прав та їх обтяження на гідротехнічні споруди.

Окрім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зробив висновок про те, що законодавець передбачив способи судового захисту у разі, коли публічний власник втратив як фізичне, так і юридичне (фізична особа придбала гідротехнічну споруду на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна, та зареєструвала за собою право в державному реєстрі прав на таку споруду, як у справі, що розглядається) володіння, вказавши, що для захисту права власності має застосовуватися віндикаційний позов. Саме віндикаційний позов дозволяє в більшій мірі вирішити питання про втручання у право особи на мирне володіння майном, забезпечує дотримання пропорційності та балансу інтересів, дослідження добросовісності набувача майна, що є важливим для розгляду подібних спорів. Водночас віндикаційний позов може бути застосований до об`єкта, який може перебувати в цивільному обігу в статусі майна. Тому для формування згаданого підходу до способів захисту прав, які стосуються гідротехнічних споруд, суттєвим є правова кваліфікація таких споруд.

Отже, як встановлено зі змісту ухвали від 29.10.2025 у справі №915/268/24, Велика Палата Верховного Суду розглядатиме виключну правову проблему щодо питання статусу гідротехнічних споруд та способу захисту у спорах про неправомірне набуття права приватної власності на гідротехнічну споруду.

При цьому, передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Касаційного господарського суду вважала за необхідне відступити від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 05.03.2024 у справі №300/3657/22 (на яку в тому числі покликається відповідач у відзиві на апеляційну скаргу у цій справі) шляхом викладення правової позиції щодо неможливості державної реєстрації речових прав та їх обтяження на гідротехнічні споруди.

Як було зазначено вище, у справі №914/831/25 предметом дослідження також є встановлення відповідності вимогам законодавства державної реєстрації права власності відповідача на гідротехнічні споруди та належність обраного прокурором способу захисту порушеного права позивача. У зв`язку з цим, слід відхилити висловлені в судовому засіданні твердження відповідача про те, що обставини у справі №915/268/24 не є релевантними до спірних правовідносин.

Відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 7 частини першої статті 228 цього Кодексу - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Враховуючи подібність правовідносин у справі №914/831/25 та №915/268/24, колегія суддів вважає обґрунтованим клопотання апелянта про зупинення розгляду справи №914/831/25 до завершення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №915/268/24.

Керуючись ст. 234, 228 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

1. Клопотання Львівської обласної прокуратури (вх.№01-5/1051/26 від 07.04.2026) про зупинення провадження у справі задовольнити.

2. Зупинити провадження у справі №914/831/25 з розгляду апеляційної скарги заступника керівника Львівської обласної прокуратури від 07.01.2026 (вх. №01-05/54/25 від 07.01.2026) на рішення Господарського суду Львівської області від 13.11.2025 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №915/268/24.

3. Ухвала набирає законної сили з дня негайно після її оголошення та може бути оскаржена відповідно до ст.ст.286, 287 ГПК України.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.

суддя Галушко Н.А.