ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

(додаткова)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 рокум. ОдесаСправа № 916/3741/25
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Павленко Н.А.

суддів - Богатиря К.В., Лічмана Л.В.

розглянувши заяву Приватного підприємства «Захід» про ухвалення додаткової постанови в апеляційному провадженні (вх.1469/26 від 10.04.2026)

в межах розгляду апеляційних скарг Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Одеської митниці

на рішення Господарського суду Одеської області від 23.12.2025, ухвалене суддею Бездолею Ю.С. м. Одеса, повний текст якого складено та підписано 15.01.2026

та на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 16.01.2026, ухвалене суддею Бездолею Ю.С, м. Одеса

по справі №916/3741/25

за позовом Приватного підприємства «Захід»

до відповідача Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Одеської митниці

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державної казначейської служби України

про стягнення 13 781 876,16 грн,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Південно-західного апеляційного господарського суду перебувала справа №916/3741/25 за апеляційними скаргами Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Одеської митниці на рішення Господарського суду Одеської області від 23.12.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 16.01.2026.

Постановами Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.04.2026 апеляційні скарги Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Одеської митниці на рішення Господарського суду Одеської області від 23.12.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 16.01.2026 по справі №916/3741/25 залишено без задоволення; рішення Господарського суду Одеської області від 23.12.2025 по справі №916/3741/25 залишено без змін; додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 16.01.2026 по справі №916/3741/25 залишено без змін.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява Приватного підприємства «Захід» про ухвалення додаткового рішення (вх. 1469/26 від 10.04.2026), в якій позивач просить стягнути з Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Одеської митниці на користь Приватного підприємства «Захід» витрати на професійну правову допомогу адвоката в сумі 50 000грн.

В обґрунтування вище вказаної заяви, Приватне підприємство «Захід» вказує, що понесло витрати на професійну правничу допомогу адвоката у зв`язку з переглядом даної справи у суді апеляційної інстанції, які мають бути компенсовані за рахунок відповідача, відповідно до ст. ст. 126, 129 ГПК України.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.04.2026 постановлено здійснювати розгляд заяви Приватного підприємства «Захід» про ухвалення додаткового рішення (вх.1469/26 від 10.04.2026) у справі №916/3741/25 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та встановлено строк для подання заперечень на заяву Приватного підприємства «Захід» про ухвалення додаткового рішення (вх.1469/26 від 10.04.2026) у справі №916/3741/25 до 17.04.2026 включно.

13.04.2026 в електронному вигляді через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС від Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Одеської митниці до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли заперечення про ухвалення додаткової постанови, в яких відповідач просить апеляційний суд відмовити у задоволенні заяви Приватного підприємства «Захід» про стягнення з Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Одеської митниці послуг за надання правової допомоги, а у разі задоволення заяви Приватного підприємства «Захід» до Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Одеської митниці про ухвалення додаткової постанови, якою позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, зменшити їх розмір.

Відповідно до частини третьої статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Отже, беручи до уваги те, що за результатами розгляду заяви Приватного підприємства «Захід» про розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу судом апеляційної інстанції вирішуватиметься лише питання розподілу судових витрат, колегія суддів вирішила за можливе розглянути вказану заяву без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву Приватного підприємства «Захід» про ухвалення додаткової постанови, судова колегія вказує таке.

Згідно зі ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Приписами ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Окрім цього, пунктом 2 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Пунктом 1 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Так, частиною 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1. складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2. часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3. обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4. ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічну правову позицію викладено зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.09.2021 у справі №918/1045/20).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 ГПК України).

У відповідності до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як свідчать матеріали справи, Приватне підприємство «Захід» дотрималось вимог щодо строків звернення із заявою про ухвалення додаткового рішення та розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, а також подало відповідні докази, у тому числі на виконання частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, чому передувала відповідна заява.

У якості доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу Приватне підприємство «Захід» надало до Південно-західного апеляційного господарського суду Договір про надання правової допомоги від 20.05.2025, укладений між директором Приватного підприємства «Захід» - Коваленко В.О. (замовник) та адвокатом Чукітової В.В. (виконавець); Додаткову угоду від 10.02.2026 №3 до договору про надання правової допомоги від 20.05.2025; Ордер Серії ВН №1628497 від 13.02.2026; Акт приймання-передачі від 10.03.2026; Рахунок №1 від 10.02.2026 на оплату послуг у розмірі 50 000,00 грн та платіжну інструкцію №2413 від 18.02.2026 на суму 50 000,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За змістом зазначеної норми Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19).

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) виснувала, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У Постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 зазначено про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу).

Як свідчать матеріали справи, 20.05.2025 між адвокатом Чукітовою В.В. (виконавець) та Приватним підприємством «Захід» (замовник) було укладено договір про надання правової допомоги за умовами п. 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, виконавець зобов`язується надати замовнику консультаційні та юридичні послуги щодо інтересів останнього в органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також в органах внутрішніх справ, прокуратури, слідства, судових органах та інших.

Відповідно до п.4.1 Договору, сторони письмово погоджують ціну Послуг за кожним окремо дорученням. Погодження ціни може відбуватись у спрощений спосіб шляхом підписання актів наданих послуг та (або) виставленням Виконавцем та оплатою Замовником рахунків.

Сторонами домовлено, що Замовник оплачує Послуги, які надав Виконавець на поточний рахунок Виконавця (п. 5.1 Договору).

Приписами п. 5.2 Договору сторонами узгоджено, щомісячно або після закінчення певних етапів надання Послуг Виконавець надає Замовнику разом з рахунком акт наданих послуг у двох примірниках. Замовник підписує, датує і повертає Виконавцю один примірник такого акта або надсилає Виконавцю мотивовану відмову від його підписання протягом 5 (п`яти) днів після надсилання акта. У разі, якщо Замовник не поверне примірник підписаного акту або не повідомить Виконавця про відмову від його підписання протягом 5 (п`яти) робочих днів, акт наданих послуг вважається підписаним в редакції Виконавця.

Відповідно до п. 7.1 Договору, цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня поточного року, але не раніше повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором. Якщо до 15 грудня поточного року жодна Сторона не повідомить іншу Сторону про намір припинити Договір, строк його дії продовжується на кожний наступний календарний рік.

Сторонами узгоджено п. 7.4 Договору, що зміни в цей Договір можуть бути внесені за взаємною згодою Сторін, що оформляється Додатковою угодою до цього Договору.

Між Приватним підприємством «Захід» та адвокатом Чукітовою В.В. 10.02.2026 було укладено Додаткову угоду №3, відповідно до умов п. 1 якої адвокатський супровід судової справи за позовом Приватного підприємства «Захід» до Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Одеської митниці про стягнення коштів у Південно-західному апеляційному господарському суді становить 50 000 гривень.

Згідно з п. 5 Додаткової угоди №3 від 10.02.2026, ця Додаткова угода №3 набирає чинності з моменту її підписання уповноваженими представниками Сторін.

Так, 10.03.2026 Приватним підприємством «Захід» та адвокатом Чукітовою В.В. складено та підписано Акт приймання-передачі наданих послуг професійної правничої допомоги за Договором про надання правової допомоги від 20.05.2025, відповідно до якого виконавцем були надані Замовнику наступні послуги професійної правничої допомоги у рамках господарського судочинства у Південно-західному апеляційному господарському суді по справі №916/3741/25 за позовом Приватного підприємства «Захід» до Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Одеської митниці про стягнення коштів: 1. аналіз апеляційних скарг Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Одеської митниці; 2. складання, оформлення відзивів на апеляційні скарги; 3. представництво інтересів Замовника в суді (1 судове засідання). Відповідно до Додаткової угоди №3 до Договору загальна сума за надані послуги становить 50 000 грн. Замовник засвідчує, що послуги надані якісно, в повному обсязі, претензій щодо наданих послуг немає. Виконавець засвідчує, що оплата за послуги отримана від Замовника своєчасно і в повному обсязі, претензій до нього не має.

Зокрема, в матеріалах справи наявні Рахунок №1 від 10.02.2026 на оплату послуг адвоката Чукітової В.В. у розмірі 50 000,00 грн та платіжна інструкція №2413 від 18.02.2026 про перерахування Приватним підприємством «Захід» на користь адвоката Чукітової В.В. - 50 000,00 грн на виконання умов договору від 20.05.2025 по справі №916/3741/25.

Враховуючи вище означене, судова колегія висновує, що позивачем надано належні докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 50 000 грн. Колегія суддів у даному випадку не вбачає підстав втручатися у договірні стосунки між відповідачем та його представником.

З аналізу положень ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 11.09.2020 у справі №922/3724/19.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У сталій послідовній практиці низці постанов Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 18.03.2021 №910/15621/19, від 07.09.2022 у справі №912/1616/21 тощо, вбачається, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Таким чином, господарський суд, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу може з власної ініціативи застосовувати критерії, що визначені у частинах п`ятій-сьомій статті 129 ГПК України. При цьому, таке застосовування не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони.

Суд вправі покласти лише ті судові витрати, які є обґрунтованими, неминучими, співмірними та розумними (розумно необхідними).

Фактори, що повинні братися до уваги при визначенні обґрунтованого розміру гонорару, включають в себе: 1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення; 2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання в звичайному часовому режимі; 3) необхідність виїзду у відрядження; 4) важливість доручення для клієнта; 5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт; 6) досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт; 7) особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; 8) характер і тривалість професійних відносин даного адвоката з клієнтом; 9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Як було зазначено вище, 13.04.2026 в електронному вигляді через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС від Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Одеської митниці до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли заперечення про ухвалення додаткової постанови, в яких відповідач просить апеляційний суд відмовити у задоволенні заяви Приватного підприємства «Захід» про стягнення з Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Одеської митниці послуг за надання правової допомоги, а у разі задоволення заяви Приватного підприємства «Захід» до Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Одеської митниці про ухвалення додаткової постанови, якою позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, зменшити їх розмір.

Отже, на думку відповідача, заявлений гонорар представника позивача у розмірі 50 000,00 грн за надання правничої допомоги є необґрунтовано завищеним, створює надмірне фінансове навантаження на відповідача та не відповідає критеріям розумності та співмірності.

У постанові Верховного Суду від 18.11.2020 у справі №923/1121/17 вказано, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на не співмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справах «East/West Alliance Limited» проти України" та «Ботацці проти Італії»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, сьомою та дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, враховуючи частини п`яту-сьому, дев`яту статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.

Аналогічна правова позиція об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладена в постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 25.06.2019 у справі №916/1340/18.

Верховний Судуу постанові від 05.02.2019 у справі №906/194/18, звертає увагу на необхідності дослідження документів на підтвердження обсягу витрат на правову допомогу, у тому числі щодо необхідності наявності розрахунку відповідних витрат, а також оцінки можливого фактичного їх понесення, оскільки у зазначеному випадку встановлення факту понесення витрат залежить від доведення факту надання правової допомоги у відповідних обсягах.

Від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, а тому відповідно до вимог чинного процесуального закону цілком достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Такий висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується зі сталою правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 15.06.2021 у справі №922/2987/20, від 18.05.2021 у справі №923/121/20, від 13.12.2018 у справі №816/2096/17, від 16.05.2019 у справі №823/2638/18, від 09.07.2019 у справі №923/726/18 та від 26.02.2020 у справі №910/14371/18.

Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Критерії оцінки поданих заявником доказів суд встановлює самостійно у кожній конкретній справі, виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Даний правовий висновок Верховного Суду викладений в постанові від 28.11.2019 у справі №914/1605/18.

Крім того, чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості.

Саме така правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 22.06.2021 у справі №906/698/20.

На думку колегії суддів, стягнення з відповідача заявленої позивачем суми судових витрат у суді апеляційної інстанції є надмірним, непропорційним та неспівмірним з огляду на складність справи, обсяг фактично наданих послуг, витрачений час на підготовку процесуальних документів, а також участь представника лише в одному судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, правова позиція позивача була сталою і не зазнавала змін протягом розгляду спору двома судовими інстанціями (у першій та в апеляційній інстанціях ), а адвокат Чукітова В.В. надавала правову допомогу позивачу у цих інстанціях, тому, відповідно, була обізнана у справі з усіма деталями, що з неї випливають.

У цій справі представник позивача фактично подав до суду апеляційної інстанції лише два процесуальних документа по суті спору відзив на апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Одеської області від 23.12.2025 та відзив на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 16.01.2026. При цьому наведені позивачем аргументи здебільшого відтворюють правову позицію, яка вже була викладена та обґрунтована у суді першої інстанції.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що підготовка таких відзивів не потребувала значних витрат часу, додаткового аналізу судової практики чи законодавства, а також збору нових доказів, оскільки базувалася на раніше сформованій правовій позиції.

Крім того, представник позивача брав участь лише в одному судовому засіданні Південно-західного апеляційного господарського суду.

З огляду на подані докази щодо характеру та обсягу наданих адвокатом послуг, з урахуванням положень наведених норм, сталої судової практики у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу та фактичних обставин справи, керуючись, у тому числі такими критеріями як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також, ураховуючи критерій розумності розміру витрат, виходячи з конкретних обставин справи, судова колегія висновує, що у наведеному випадку доведеними та обґрунтованими є витрати позивача на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у сумі 15 000,00 грн та підлягають стягненню з відповідача у цій справі.

Враховуючи означене, судова колегія вважає заяву Приватного підприємства «Захід» про стягнення витрат на правничу допомогу такою, що підлягає частковому задоволенні у сумі 15 000,00 грн з відмовою в іншій частині.

Керуючись ст. ст. 123, 126, 129, 244, Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Задовольнити частково заяву (вх.1469/26 від 10.04.2026) Приватного підприємства «Захід» про ухвалення додаткової постанови у справі №916/3741/25.

2. Стягнути з Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Одеської митниці на користь Приватного підприємства «Захід» витрати на професійну правничу допомогу понесені у суді апеляційної інстанції у сумі 15 000,00 грн.

3. В задоволенні іншої частини заяви (вх.1469/26 від 10.04.2026) Приватного підприємства «Захід» відмовити.

4. Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ із зазначенням необхідних реквізитів.

5. Матеріали справи №916/3741/25 повернути до Господарського суду Одеської області.

Додаткова постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя Н.А. Павленко

Судді: К.В. Богатир

Л.В. Лічман