СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року м. Харків Справа № 922/3711/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М., суддя Шутенко І.А.,

за участю секретаря судового засідання Пляс Л.Ф.,

за участю представників сторін:

прокурор прокурор відділу Харківської обласної прокуратури Лахтюк Л.В., службове посвідчення (в залі суду),

інші учасники справи в судове засідання не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури (вх.№555Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 17.02.2026, ухвалене у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Г.І. Сальніковою, повне рішення складено 26.02.2026, у справі №922/3711/24

за позовом Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах держави, в особі 1. Харківської обласної ради, м. Харків, 2. Північно-Східного офісу Держаудитслужби, м. Харків, 3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів - Східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України, м. Харків,

до 1. Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Обласний госпіталь ветеранів війни", м. Харків, 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Біолабтест", Харківська обл., с. Бірки,

про визнання недійсними договору та стягнення 6 329 614, 96грн

ВСТАНОВИВ:

Шевченківська окружна прокуратура міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської обласної ради та Північно-Східного офісу Держаудитслужби звернулась до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Обласний госпіталь ветеранів війни" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Біолабтест", в якій просить суд:

- визнати недійсним договір про закупівлю товарів від 04.09.2018 №116, укладений між Комунальним некомерційним підприємством Харківської обласної ради "Обласний госпіталь ветеранів війни" і Товариством з обмеженою відповідальністю "Біолабтест";

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Біолабтест" на користь Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Обласний госпіталь ветеранів війни" 6 329 614, 96грн, а з Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Обласний госпіталь ветеранів війни" одержані ним за рішенням суду 6 329 614, 96 гривень стягнути в дохід держави.

Позовні вимоги мотивовані тим, що договір про закупівлю товарів від 04.09.2018 №116, укладений за підсумками тендеру, результати якого спотворено антиконкурентними узгодженими діями його учасників, підлягає визнанню недійсним на підставі частини 1 статті 203, частини 1 статті 215, частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України. При цьому, вважає, що враховуючи наявність умислу лише у ТОВ "Біолабтест" як сторони оспорюваного договору про закупівлю товарів від 04.09.2018 №116, одержані ним 6 329 614, 96грн за цим правочином повинні бути повернуті КНП ХОР "Обласний госпіталь ветеранів війни" як іншій стороні договору, а отримані останнім за рішенням суду кошти - стягуватися в дохід держави.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 17.02.2026 у позові відмовлено з тих підстав, що обставини допущення учасниками спірної закупівлі і, зокрема, відповідачем - 2, при її проведенні порушення законодавства про захист економічної конкуренції, вчинення антиконкурентних узгоджених дій, на які послався прокурор в обґрунтування позову, не є підставами для визнання недійсним спірного договору з підстав його суперечності інтересам держави та суспільства. Суд першої інстанції дійшов висновку, що прокурор не довів підстав, з якими пов`язано визнання спірного договору як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільству в розумінні статті 228 Цивільного кодексу України, визнання його недійсним, а також застосування особливого виду наслідків недійсності правочину, визначених частиною 3 статті 228 Цивільного кодексу України.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду від 17.02.2026, заступник керівника Харківської обласної прокуратури звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 17.02.2026 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Одночасно апелянт просить судові витрати відшкодувати на користь Харківської обласної прокуратури за рахунок відповідачів.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що ТОВ "Біолабтест" усвідомлювало або повинно було усвідомлювати протиправність вчинення таких дій, їх невідповідність вимогам законодавства про публічні закупівлі та їх суперечність інтересам держави і суспільства, і прагнуло настання відповідних наслідків. Така поведінка відповідача-2 свідчить про наявність умислу на здобуття перемоги у процедурі закупівлі будь-якою ціною та виключно на власних умовах щодо вартості товару, що, у свою чергу, призвело до укладення оспорюваного договору за відсутності реальної конкуренції. Водночас замовник, не будучи обізнаним про узгоджену антиконкурентну поведінку учасників торгів, не мав альтернативи у виборі переможця закупівлі та уклав договір з учасником, який фактично діяв недобросовісно. Отже, на думку прокурора, укладення договору за результатами процедури закупівлі, проведеної за відсутності реальної конкуренції між учасниками, суперечить принципам добросовісної конкуренції, порушує інтереси держави та суспільства і не забезпечує ефективного використання бюджетних коштів. За таких обставин, відповідний правочин підлягає оцінці з позиції статей 203, 215 та 228 Цивільного кодексу України як такий, що може бути визнаний недійсним.

Прокурор вважає, що у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.12.2025 у справі №922/3456/23, правові висновки якої врахував суд в оскаржуваному рішенні, Верховний Суд обмежив поняття порушення інтересів держави і суспільства наявністю обвинувального вироку, фактично виключивши частину 3 статті 228 Цивільного кодексу України із застосування у цивільних правовідносинах. Разом з тим, зокрема у справах №420/12471/22 та №924/971/23 Велика Палата Верховного Суду визнала обґрунтованим застосування до цивільних правовідносин, у тому числі щодо суб`єктів господарювання, приписів статті 228 Цивільного кодексу України.

На думку прокурора, у разі встановлення факту порушення суб`єктом господарювання норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, а саме вчинення правочину, який суперечить інтересам держави і суспільства, то правомірним є застосування особливого правового наслідку, передбаченого частиною 3 статті 228 Цивільного кодексу України.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2026, для розгляду справи №922/3711/24 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М., суддя Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Харківської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Харківської області від 17.02.2026 у справі №922/3711/24. Призначено справу до розгляду на "21" квітня 2026 р. о 10:00 годині.

06.04.2026 від 1-го відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, зазначає, що прокурором не надано доказів наявності на ринку на час проведення спірної закупівлі більш вигідних для замовника цінових пропозицій, доказів невідповідності кількості, вартості або якості поставленого ТОВ "Біолабтест" товару, доказів того, що товар за спірним договором був поставлений за завищеними цінами або доказів того, що аналогічні товари могли бути поставлені з використанням менших ресурсів, розміру завданих замовнику збитків. Також прокурором не надано доказів, які б підтвердили завідомо суперечливу інтересам держави і суспільства мету укладення спірного правочину, наявність його протиправних наслідків, умисел сторін на укладення договору, що суперечить зазначеним інтересам, зокрема, не доведено спрямованість і відповідність спірного правочину ознакам, які б свідчили про посягання на суспільні, економічні чи соціальні основи держави і суспільства. З огляду на викладене, 1-ий відповідач просить залишити подану апеляційну скаргу прокурора без задоволення, рішення першої інстанції - без змін; також просить розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника КНП ХОР ОГВВ.

У встановлений судом строк від позивачів та 2-го відповідача не надійшли відзиви на апеляційну скаргу, від учасників справи не надійшло заяв і клопотань.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 21.04.2026 прокурор оголосив доводи апеляційної скарги, просить її задовольнити.

Сторони своїм правом на участь у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 21.04.2026 не скористались, їх представники у судове засідання не з`явились, хоча сторони були належним чином завчасно повідомлені про час, дату та місце судового засідання.

Враховуючи, що наявних матеріалів справи достатньо для розгляду апеляційної скарги, прокурор висловив доводи і вимоги апеляційної скарги, сторони належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання, і неявка їх представників не перешкоджає розгляду скарги, про що сторони були повідомлені ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.04.2026, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи прокурора та доводи 1-го відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом, Комунальним закладом охорони здоров`я обласний госпіталь ветеранів війни 11.07.2018 в електронній системі закупівель опубліковано оголошення стосовно проведення відкритих торгів із закупівлі товарів "код ДК 021:2015 - 33190000-8 - Медичне обладнання та вироби медичного призначення різні (ендоскоп, прилад для вимірювання електролітів, устаткування відеоендоскопічне)" (ідентифікатор публічної закупівлі UA-2018-07-11-000778-c), посилання https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2018-07-11-000778-c. Очікувана вартість предмета закупівлі становила 6 349 006, 00грн.

Тендерні пропозиції з метою участі у відкритих торгах подано двома суб`єктами господарювання: ТОВ "Біолабтест" та ФОП Чигрин Тетяна Анатоліївна, що підтверджується формою протоколу розгляду тендерних пропозицій. Тендерна пропозиція ТОВ "Біолабтест" 6 329 614, 96грн, а ФОП Чигрин Т.А. 6 347 000, 00грн.

Враховуючи, що економічно вигідною виявилася тендерна пропозиція ТОВ "Біолабтест", електронною системою закупівель вона розкрита першою, що підтверджується формою протоколу розкриття тендерних пропозицій.

Рішенням тендерного комітету КНП ХОР "Обласний госпіталь ветеранів війни", оформленим протоколом його засідання №160 від 21.08.2018, вирішено визнати переможцем і акцептувати пропозицію ТОВ "Біолабтест", яка відповідала кваліфікаційним критеріям і технічним вимогам та мала ціну 6 329 614, 96грн. У зв`язку з викладеним, електронною системою закупівель сформовано повідомлення про намір укласти договір.

Матеріали справи свідчать, що 04.09.2018 між КНП ХОР "Обласний госпіталь ветеранів війни" (далі - покупець) та ТОВ "Біолабтест" (далі - постачальник) було укладено договір про закупівлю товарів №116 (далі - договір), згідно з умовами пункту 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити товар на умовах визначених цим договором, а покупець забезпечити приймання та оплату товару "код ДК 021:2015-33190000-8 - Медичне обладнання та вироби медичного призначення різні (ендоскоп, прилад для вимірювання електролітів, устаткування відеоендоскопічне)" згідно видаткової накладної, у строки (терміни) і за цінами згідно з положенням цього договору та специфікації.

Згідно з пунктом 2.1 договору, загальна сума договору встановлюється у розмірі 6 329 614, 96грн, у тому числі ПДВ 414 086, 96грн.

Пунктом 2.3 договору передбачено, що ціни на товар визначаються постачальником в специфікації (додаток 1). Ціна поставленого товару, яка узгоджена сторонами, з моменту укладання до остаточного виконання договору, зміні не підлягає.

Відповідно до пунктів 2.2., 2.5 договору, оплата за договором здійснюється після отримання покупцем товару у повній комплектації, а також інших документів, що передбачені цим договором та чинним законодавством України, згідно видаткової накладної та за умови отримання покупцем бюджетних коштів, по безготівковому розрахунку на розрахунковий рахунок постачальника. Розрахунки проводяться шляхом оплати поставленого товару на підставі видаткової накладної протягом 20 банківських днів з моменту його отримання за наявності фінансування. Покупець може на підставі постанови Кабінету Міністрів України №117 від 23.04.2014 "Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти" здійснити попередню оплату товару протягом десяти календарних днів з дати надання рахунку-фактури на оплату товару.

25.09.2018 між покупцем та постачальником укладено додаткову угоду №1 до договору №116 від 04.09.2018, в якій у зв`язку зі зміною найменування та банківських реквізитів замовника, внесено зміни до преамбули та розділу "XIII. Місце находження та банківській реквізити сторін" щодо назви та реквізитів замовника".

19.10.2018 між покупцем та постачальником укладено додаткову угоду №2 до договору №116 від 04.09.2018, згідно якої пункт 2.5 викладено в наступній редакції: "Розрахунки проводяться шляхом оплати поставленого товару на підставі видаткової накладної протягом 20 банківських днів з моменту його отримання за наявності фінансування. Покупець може на підставі постанови Кабінету Міністрів України №117 від 23.04.2014 "Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти" здійснити попередню оплату товару протягом десяти календарних днів з дати надання рахунку-фактури на оплату товару. Сума попередньої оплати складає 6 099 998, 31грн на строк не більше трьох місяців".

Додатковою угодою №3 від 25.10.2018 сторонами викладено додаток 1 до договору №116 (специфікацію) в новій редакції.

Вивченням інформації з державного веб-порталу з відкритими даними про використання розпорядниками та одержувачами публічних коштів державного та місцевих бюджетів (https://spending.gov.ua/new/transactions/search) прокурором було встановлено, що КНП ХОР "Обласний госпіталь ветеранів війни" перераховано на користь ТОВ "Біолабтест" 6 329 614, 96грн, як оплату за договором про закупівлю товару від 04.09.2018 №116 (29.10.2018 у сумі 6 099 998, 31грн, 17.10.2018 у сумі 229 616, 65грн).

Також 02.11.2018 замовником на офіційному веб-порталі публічних закупівель опубліковано Звіт про виконання договору про закупівлю від 04.09.2018 №116, в якому також зазначено, що сума оплати за договором становила 6 329 614, 96грн.

Окрім того, матеріали справи свідчать, що рішенням Адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 04.04.2024 №70/25-р/к у справі №3/01-55-19 визнано, що ТОВ "Біолабтест" та ФОП Чигрин Т.А. учинили порушення, передбачене пунктом 1 статті 50 та пункту 4 частини 2 статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів тендеру (торгів), шляхом узгодження ними своїх дій під час підготовки та участі в процедурі закупівлі, проведеної Комунальним некомерційним підприємством Харківської обласної ради "Обласний госпіталь ветеранів війни" на закупівлю: "ДК 021:2015 - 33190000-8 Медичне обладнання та вироби медичного призначення різні (ендоскоп, прилад для вимірювання електролітів, устаткування відеоендоскопічне)"; ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro": UA-2018-07-11-000778-c.

Рішення Адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 04.04.2024 №70/25-р/к у справі №3/01-55-19 оскаржене не було та залишається чинним.

Щодо підстав представництва прокурора у даній справі, судова колегія зазначає таке.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України, на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом.

Статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" визначені підстави представництва прокурором інтересів держави в суді, а саме, у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної економічної інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не підлягають точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом.

Надмірна формалізація "інтересів держави" може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Прокурор набуває право на реалізацію своїх функцій, визначених законом, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захист або здійснює його неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є належною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захист або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Відповідно до пункту 10 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", органу державного фінансового контролю надається право, зокрема, звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Разом з тим, згідно з підпунктом 3, 4, 9 пункту 4 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43, Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань: реалізує державний фінансовий контроль через здійснення, зокрема, перевірки закупівель; здійснює контроль, зокрема, за дотриманням законодавства про закупівлі; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку право охоронюваним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.

Відповідно до наказу Державної аудиторської служби України від 02.06.2016 №23 "Про затвердження положень про офіси Держаудитслужби та їх підрозділи" Північно-східний офіс Держаудитслужби підпорядковується Держаудитслужбі та є її міжрегіональним територіальним органом.

Відповідно до статті 28 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади", міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Отже, Північно-східний офіс Держаудитслужби також міг самостійно звернутися до суду з заявленими позовними вимогами.

Шевченківська окружна прокуратура м. Харкова відповідно до абз. 4 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", листом від 17.06.2024 №55-106-3966вих-24 повідомила Північно-Східний офіс Держаудитслужбу про існування порушення інтересів держави від укладення договору про закупівлю товарів від 04.09.2018 №116 за наслідками тендеру, і про наявність підстав для його визнання недійсним як такого, що суперечить інтересам держави з умислу ТОВ "Біолабтест". Зазначеним листом також витребувано відомості щодо вжитих і запланованих заходів із захисту порушених інтересів держави.

Згідно листа від 22.07.2024 №202031-17/3232-2024 Північно-Східним офісом Держаудитслужби вказано, що у зв`язку із оприлюдненням в електронній системі публічних закупівель звіту про виконання договору в нього немає правових підстав для здійснення моніторингу закупівлі, проведеної КНП ХОР "Обласний госпіталь ветеранів війни". Також Офісом не проводилися заходи державного фінансового контролю, якими була б охоплена вищевказана закупівля

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15.10.2019 у справі №903/129/18 (пункт 6.43) зазначено, що сам факт незвернення уповноваженого суб`єкта владних повноважень до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити порушені державні інтереси, свідчить про те, що указаний суб`єкт неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим, у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Вказані обставини, відповідно до статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру", свідчать про наявність у прокурора права та можливості представляти інтереси держави в суді, шляхом подачі відповідного позову.

Крім того, відповідно до частини 4 статті 71 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи та посадові особи місцевого самоврядування мають право звертатися до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади, інших органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальних громад, повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Відповідно до рішення обласної ради від 07.06.2018 №724-VII "Про припинення комунальних закладів охорони здоров`я, що знаходяться у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Харківської області, шляхом перетворення у комунальні некомерційні підприємства" КНП ХОР "Обласний госпіталь ветеранів війни" перетворено з КЗОЗ Обласний госпіталь ветеранів війни.

Відповідно до пункту 1.3. Статуту КНП ХОР "Обласний госпіталь ветеранів війни", це підприємство належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Харківської області.

Отже, Харківська обласна рада є засновником КНП ХОР "Обласний госпіталь ветеранів війни" і представником інтересів територіальних громад сіл, селищ, міст Харківської області, а тому вона є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

З огляду на вказане, прокурором зазначено, що у спірних правовідносинах - Харківська обласна рада має повноваження здійснювати контроль щодо законності проведених закупівель за бюджетні кошти, прийнятих за результатами таких закупівель рішень та контроль за ефективністю використання бюджетних коштів при укладенні господарських договорів. У свою чергу, договір про закупівлю товарів від 04.09.2018 №116 укладено за наслідками проведеної КНП ХОР "Обласний госпіталь ветеранів війни" закупівлі, його оплата здійснюється за рахунок бюджетних коштів.

Шевченківська окружна прокуратура міста Харкова на виконання вимог абз. частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", листом від 16.07.2024 №55-106-3964вих-24 повідомила Харківську обласну раду про існування порушення інтересів держави від укладення договору про закупівлю товарів від 04.09.2018 №116 за наслідками тендеру, і про наявність підстав для його визнання недійсним як такого, що суперечить інтересам держави з умислу ТОВ "Біолабтест". При цьому, вказаним листом витребувано відомості щодо вжитих і запланованих заходів із захисту порушених інтересів держави.

Також листом від 30.07.2024 №01-43/2012 Харківською обласною радою повідомлено, що останньою направлено відповідний запит до КНП ХОР "Обласний госпіталь ветеранів війни" та надано окружній прокуратурі відповідь, що надійшла до обласної ради. В свою чергу, у листі КНП ХОР "Обласний госпіталь ветеранів війни" від 24.07.2024 №5341/01-43 зазначено про відсутність підстав для визнання договору недійсним.

Таким чином, прокурор правомірно звернувся до суду в інтересах держави в особі в особі Харківської обласної ради та Північно-Східного офісу Держаудитслужби для захисту порушених інтересів держави.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Отже, наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору.

Такі висновки Верховного Суду щодо застосування частини першої статті 215 Цивільного кодексу України викладені у численних постановах, зокрема у постанові від 24 квітня 2020 року у справі № 522/25151/14-ц, а також у постановах від 22 червня 2020 року у справі № 177/1942/16-ц, від 25 березня 2024 року у справі № 336/6023/20, та є усталеними.

Згідно з частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою недійсності спірного у цій справі договору прокурор визначив положення частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України та зазначив про те, що договір суперечить інтересам держави і суспільства, оскільки був укладений за результатом закупівлі, проведення якої відбулося з порушенням її учасниками законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів закупівлі, з порушенням встановленого Законом України "Про публічні закупівлі" принципу добросовісної конкуренції серед учасників, які проявили недобросовісну поведінку, що підтверджується рішенням Адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 04.04.2024 №70/25-р/к у справі №3/01-55-19.

Відповідно до частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Норми чинного законодавства не містять визначення понять "інтерес" загалом та "інтерес держави і суспільства" зокрема. Законодавство України не містить ні орієнтовного переліку сфер, у яких існують державні інтереси, ні критеріїв чи способів їх визначення.

Суд виходить з того, що державні інтереси - це інтереси, пов`язані з потребою у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (див. рішення Конституційного Суду України у рішенні № 3-рп/99 від 08 квітня 1999 року).

Поняття "інтереси держави" має невизначений зміст, і в кожному конкретному випадку необхідно встановити, порушені чи ні інтереси окремої особи або держави. Інтереси держави - це закріплена Конституцією та законами України, міжнародними договорами (іншими правовими актами) система фундаментальних цінностей у найбільш важливих сферах життєдіяльності українського народу і суспільства.

Відповідно до висновку Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України, викладеного у постанові від 20 березня 2019 року у справі №922/1391/18, та який був підтверджений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 грудня 2025 року у справі №922/3456/23, аналіз частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України свідчить про те, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що для правильного вирішення спору у цій справі при застосуванні частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України необхідно встановити, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення спірного договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру (умислу) у кожної із сторін.

При цьому, суд зазначає, що не будь-які порушення актів цивільного законодавства, вчинені під час укладення договору, мають своїм наслідком невідповідність правочину інтересам держави і суспільства.

Наявність у сторін (сторони) правочину такого наміру (умислу) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Отже, для застосування положень частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України, прокурор мав довести, що спірний правочин за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства.

Однак, як встановив суд першої інстанції, прокурор у позовній заяві в обґрунтування недійсності спірного договору на підставі частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України послався на те, що спірний договір був укладений з порушенням принципу добросовісної конкуренції серед учасників.

Тобто, фактично доводи прокурора зводяться до обставин порушення учасниками закупівлі правил конкуренції, які були допущені під час проведення процедур закупівлі, а не до того, що безпосередньо сам укладений договір порушує інтереси держави та суспільства.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19 грудня 2025 року у справі № 922/3456/23 уточнила попередні висновки Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України, які, зокрема містилися у постановах від 13 листопада 2024 року у справі № 911/934/23, від 17 жовтня 2024 року у справі №914/1507/23 та в інших постановах. Згідно з уточненими висновками Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України ця норма права передбачає санкції конфіскаційного характеру, які передбачають стягнення усього отриманого за правочином на користь держави. Ці санкції спрямовані не на відновлення правового стану, який існував до порушення, а на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства.

Конфіскація без вироку суду розглядається Європейським судом з прав людини як втручання у право власності, захищене статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Застосування наслідків, передбачених частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України, є втручанням держави у право власності приватних осіб. Тому підлягає застосуванню стаття 1 Першого протоколу до Конвенції, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

З огляду на конфіскаційний характер санкції, передбаченої частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України, який суд не може змінити, як і зменшити розмір, ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.

Дослідивши доводи, наведені прокурором в обґрунтування підстав недійсності спірного у цій справі договору, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що прокурор не надав доказів, які б підтвердили завідомо суперечливу інтересам держави і суспільства мету укладення спірного правочину, наявність його протиправних наслідків, а також умисел сторін на укладення договору, що суперечить зазначеним інтересам, зокрема, не довів спрямованість і відповідність спірного правочину ознакам, які б свідчили про посягання на суспільні, економічні чи соціальні основи держави і суспільства. При цьому, обвинувальний вирок у кримінальному провадженні, який би мав преюдиційне значення для цієї господарської справи, не виносився та прокурором суду не надавався.

Прокурор в обґрунтування позову послався лише на рішення Адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 04.04.2024 №70/25-р/к у справі №3/01-55-19.

Однак, як уже зазначалося вище, відповідно до висновку Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України у випадку порушення суб`єктом господарювання законодавства про захист конкуренції, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 грудня 2025 року у справі №922/3456/23, антиконкурентна поведінка учасника закупівлі не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підірвати її інтереси і сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у розумінні частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України. Ця норма права не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання законодавства про захист конкуренції.

Правова позиція щодо аналогічних правовідносин, викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 грудня 2025 року у справі №922/3456/23, є останньою та враховується апеляційним господарським судом відповідно до положень статті 236 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що обставини допущення учасниками спірної закупівлі і, зокрема відповідачем-2, при її проведенні порушення законодавства про захист економічної конкуренції, принципу добросовісної конкуренції, вчинення антиконкурентних узгоджених дій, на які послався прокурор в обґрунтування позову, не є підставами для визнання недійсним спірного договору з підстав його суперечності інтересам держави та суспільства.

Крім того, відповідач-2 за порушення законодавства про захист економічної конкуренції вже поніс відповідальність у вигляді покладеного на нього рішенням Антимонопольного комітету штрафу.

Прокурор не надав доказів наявності на ринку на час проведення спірної закупівлі більш вигідних для замовника цінових пропозицій, доказів того, що товар за спірним договором був поставлений за завищеними цінами або того, що аналогічні товари могли бути поставлені з використанням менших ресурсів, а також доказів невідповідності кількості, вартості або якості поставленого відповідачем-2 товару розміру завданих замовнику збитків, наявності інших порушень при виконанні умов договору про закупівлю. Суд враховує те, що прокурор не посилався на ці обставини та на обставини того, що внаслідок укладення спірного у цій справі договору держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти, не доводив ці обставини.

Предметом закупівлі було медичне обладнання, за рахунок виконання відповідачем-2 спірного договору 1-ий відповідач задовольнив свої потреби у товарі. Спірний договір є виконаним його сторонами у повному обсязі, що підтверджується звітом про виконання договору про закупівлю від 04.09.2018 №116.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, у відкритих торгах брали участь лише два суб`єкта господарювання. Тендерні пропозиції з метою участі у відкритих торгах подано двома суб`єктами господарювання: ТОВ "Біолабтест" 6 329 614, 96грн, а ФОП Чигрин Т.А. 6 347 000, 00грн. Враховуючи, що найбільш економічно вигідною виявилася тендерна пропозиція ТОВ "Біолабтест", електронною системою закупівель вона розкрита першою, що підтверджується формою протоколу розкриття тендерних пропозицій.

Враховуючи викладене, судова колегія доходить висновку про відсутність підстав для визнання недійсним спірного договору за статтею 228 Цивільного кодексу України, а також і для застосування особливого виду наслідків недійсності такого правочину, визначених частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України, оскільки прокурор не довів наявності суперечності спірного договору інтересам держави та суспільства.

Висновки суду щодо застосування частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України у сукупності зі статтями 203, 216 Цивільного кодексу України повністю узгоджуються з останніми висновками Верховного Суду щодо застосування цих норм права, викладеними у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 грудня 2025 року у справі № 922/3456/23.

Така правова позиція відповідає також висновкам, викладеним Верховним Судом, зокрема у справах №910/7385/23, №913/330/23, №904/1499/23, №907/178/24, №922/4420/23, постанови в яких ухвалено Верховним Судом після ухвалення постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 грудня 2025 року у справі № 922/3456/23.

Доводи прокурора, що з огляду на наявність вини у діях 2-го відповідача не вбачається невідповідності заходу втручання держави у право власності відповідача критеріям правомірного втручання у право на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці Європейського суду з прав людини, не базуються на нормах законодавства, не відповідають зазначеному вище і свідчать про довільне тлумачення прокурором норм права на свою користь.

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин, що мають значення для справи, та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а доводи прокурора не є підставою для скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 17.02.2026 у справі №922/3711/24 без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати апелянта, пов`язані із розглядом апеляційної скарги, покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 256, 269-270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 17.02.2026 у справі №922/3711/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення. Порядок і строки оскарження постанови передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 27.04.2026.

Головуючий суддя Н.В. Гребенюк

Суддя М.М. Слободін

Суддя І.А. Шутенко