ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року

м. Київ

cправа № 910/3607/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т. Б. - головуючого, Багай Н. О., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Денисюк І. Г.,

за участю представників:

прокуратури - Баклан Н. Ю.,

відповідачів - Онищенко Т. О., Пегза К. К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Київської міської прокуратури

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2026 (судді: Буравльов С. І. - головуючий, Шапран В. В., Андрієнко В. В.) і рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2025 (суддя Гумега О. В.) у справі

за позовом заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради

до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдинг", Комунального закладу професійної (професійно-технічної) освіти "Київський професійний коледж будівництва і комунального господарства"

про визнання недійсним договору оренди майна та повернення нежитлового приміщення,

В С Т А Н О В И В:

1. Короткий зміст позовних вимог і підстав позову

1.1. У березні 2025 року заступник керівника Київської міської прокуратури звернувся до Господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради з позовом до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент комунальної власності), Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдинг" (далі - ТОВ "Холдинг"), Комунального закладу професійної (професійно-технічної) освіти "Київський професійний коледж будівництва і комунального господарства" (далі - Коледж) про (1) визнання недійсним договору оренди № 3941 нерухомого або іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва, укладеного 22.08.2024 між відповідачами за результатами аукціону (далі - договір оренди від 22.08.2024); (2) зобов`язання ТОВ "Холдинг" повернути Коледжу за актом приймання-передачі нерухоме майно - нежитлові приміщення на першому поверсі гаражу для стоянки автомашин з матеріальним складом загальною площею 380 м2, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Клавдіївська, 21, літ. "Б".

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюваний договір підлягає визнанню недійсним як такий, що укладений відповідачами з порушенням вимог частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту", оскільки спірне майно не може бути об`єктом оренди для використання його в підприємницькій діяльності, адже використовується для здійснення технічного обслуговування та ремонту автомобілів, що не пов`язано з освітнім процесом та обслуговуванням учасників освітнього процесу. Отже, за висновком прокурора, наявні обставини для визнання недійсним такого договору на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України із застосуванням наслідків його недійсності у виді повернення майна.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.10.2025 у цій справі, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2026, у позові відмовлено.

2.2. Місцевий господарський суд, з висновками якого погодився апеляційний господарський суд, виходив із того, що спірне нерухоме майно перебувало в аварійному стані та не використовувалось у діяльності закладу освіти понад 30 років; використання ТОВ "Холдинг" орендованого майна здійснюється, зокрема з метою забезпечення освітнього процесу здобувачів освіти (учнів) коледжу, шляхом надання робочих місць (навчально-виробничих дільниць) для проходження виробничого навчання та виробничої практики, що відповідає частині 4 статті 80 Закону України, пункту 29 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483 (далі - Порядок № 483); прокурор не надав доказів на підтвердження того, що використання спірних приміщень орендарем перешкоджає учасникам освітнього процесу, погіршує їх соціально-побутові умови та негативно впливає на освітній процес, навпаки орендарем вживалися дії на поліпшення стану орендованого ним майна. Отже, за висновками суду, прокурор не довів наявності обставин, із якими закон пов`язує можливість визнання оспорюваного договору недійсним.

3. Короткий зміст касаційної скарги і заперечень на неї

3.1. Не погоджуючись із рішенням і постановою судів попередніх інстанцій, Київська міська прокуратура звернулася з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2026 і рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2025 у цій справі та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги прокурора задовольнити в повному обсязі.

На обґрунтування підстав касаційного оскарження скаржник посилається на положення пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. Зокрема, наголошує на неправильному застосуванні судами норм матеріального права - статей 19, 53 Конституції України, статей 52, 56, 80 Закону України "Про освіту", статей 16, 203, 215 Цивільного кодексу України, статей 20, 207 Господарського кодексу України та порушення норм процесуального права - статей 7, 74- 79, 86 Господарського процесуального кодексу України, без урахування висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду в подібних правовідносинах, а саме від 25.06.2024 у справі № 923/1292/21, від 16.04.2024 у справі № 922/3883/23, від 10.01.2024 у справі № 924/391/23, від 17.01.2023 у справі № 902/51/21, від 20.01.2022 у справі № 906/1551/20, від 23.07.2024 у справі № 912/673/23, від 12.03.2025 у справі № 903/492/24, від 16.12.2025 у справі № 910/13246/24.

Зокрема, судами не враховано:

- висновки щодо застосування положень статей 203, 215 Цивільного кодексу України та частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту" в подібних правовідносинах у контексті того, що передача в оренду майна закладів освіти з метою надання послуг для отримання прибутку жодним чином не пов`язана ані з навчальним процесом, ані із забезпеченням навчального процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, тому в цьому випадку майно не могло бути передано в оренду через існування прямої заборони закону (постанови Верховного Суду від 16.04.2024 у справі № 922/3883/23, від 25.06.2024 у справі № 923/1292/21);

- подальше укладення орендарем та балансоутримувачем договору про надання освітніх послуг у сфері професійної освіти, за якими проводиться виробниче навчання та виробнича практика не свідчить про дотримання положень частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту" під час укладення, адже саме у договорі оренди має бути визначено мету (цільове призначення) використання майна (постанова Верховного Суду від 16.04.2024 у справі № 922/3883/23);

- висновку щодо застосування частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту" в контексті того, що договір оренди майна навчального закладу має містити положення щодо форми використання спірних приміщень одночасно в навчальних цілях, доступу викладачів та студентів до орендованого майна в процесі освітньої діяльності тощо (постанова Верховного Суду від 17.01.2023 у справі № 902/51/21);

- що нежитлові приміщення, які становлять матеріально-технічну базу об`єктів освіти, не можуть використовуватися не за освітнім призначенням, а можуть бути передані в оренду виключно для діяльності, пов`язаної з навчально-виховним чи навчально-виробничим процесом. При цьому, само по собі невикористання навчальним закладом спірних приміщень не надає права передачі цих приміщень в оренду з іншою метою, ніж пов`язаною з освітньою діяльністю самого навчального закладу (постанова Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 913/204/18).

Скаржник наголошує на тому, що законом дозволяється надання в оренду об`єктів та майна державних і комунальних закладів освіти лише з освітнім призначенням або з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговування учасників освітнього процесу, з урахуванням визначення органом управління можливості користування таким нерухомим майном відповідно до законодавства. Водночас спірне комунальне майно передано в оренду з метою здійснення орендарем підприємницької діяльності, а проходження практики не є послугами, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаними із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу.

3.2. Від Департаменту комунальної власності, ТОВ "Холдинг" та Коледжу надійшли відзиви на касаційну скаргу, в яких відповідачі просять залишити без змін оскаржені постанову та рішення у справі як законні та обґрунтовані, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення за безпідставністю.

4. Розгляд касаційної скарги та позиція Верховного Суду

4.1. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів зазначає таке.

4.2. Як свідчать матеріали справи та установили попередні судові інстанції, рішенням Київської міської ради від 07.07.2016 № 575/575 було надано згоду на безоплатне прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва цілісних майнових комплексів професійно-технічних та інших навчальних закладів, що належать до державної власності, зокрема Київського професійного ліцею будівництва і комунального господарства.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 18.06.2021 № 1403 прийнято безоплатно до комунальної власності територіальної громади міста Києва цілісні майнові комплекси державних закладів професійної (професійно-технічної) освіти відповідно до переліку згідно з додатком.

До Переліку цілісних майнових комплексів державних закладів професійної (професійно-технічної) освіти, що безоплатно приймаються до комунальної власності територіальної громади міста Києва, який є додатком до вказаного розпорядження, включено Київський професійний ліцей будівництва і комунального господарства, розташований за адресою: м. Київ, вул. Клавдіївська, 21.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11.11.2021 № 2344 затверджено акт приймання-передачі цілісного майнового комплексу Київського професійного ліцею будівництва і комунального господарства до комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Рішенням Київської міської ради від 25.08.2022 № 5012/5053 Київський професійний ліцей будівництва і комунального господарства реорганізовано шляхом перетворення на Комунальний заклад професійної (професійно-технічної) освіти "Київський професійний коледж будівництва і комунального господарства".

Розпорядженням Київського міського голови від 22.08.2023 № 765 затверджено статут Коледжу.

Відповідно до пункту 1.3 статуту Коледж є правонаступником усього майна, всіх прав та обов`язків Київського професійного ліцею будівництва і комунального господарства.

Згідно з пунктом 1.1 статуту Коледж (далі - заклад освіти) є закладом професійної (професійно-технічної) освіти другого (базового) рівня, що здійснює первинну професійну підготовку робітників відповідного рівня кваліфікації з масових робітничих професій середньої технологічної складності за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", як правило з числа учнів/випускників закладів загальної середньої освіти.

У пункті 1.2 статуту зазначено, що засновником закладу освіти є Київська міська рада. Власником закладу освіти є територіальна громада міста Києва, від імені якої виступає Київська міська рада.

Як передбачено в пункті 1.5 статуту, заклад освіти є юридичною особою публічного права та здійснює свою діяльність на засадах неприбутковості і є бюджетною установою, що належить до сфери управління Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Головним завданнями закладу освіти є забезпечення права громадян, у тому числі осіб з особливими освітніми потребами на здобуття професійної (професійно-технічної) освіти відповідно до їх покликань, інтересів і здібностей, перепідготовку та підвищення кваліфікації з метою задоволення потреб економіки країни у кваліфікованих і конкурентноспроможних на ринку праці робітниках (пункт 1.7 статуту).

Згідно з пунктом 1.15 статуту з метою розвитку навчально-матеріальної бази, забезпечення професійно-практичної підготовки, вирішення соціальних та інших питань працівників та здобувачів освіти заклад освіти має право укладати договори з підприємствами, установами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, видами діяльності закладу освіти за КВЕД вказано: 85.32 професійно-технічна освіта (основний), 85.31 загальна середня освіта, 85.59 інші види освіти.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за номером об`єкта нерухомого майна № 000, за адресою: м. Київ, вул. Клавдіївська, 21, в Святошинському р-ні м. Києва, зареєстровано об`єкти нерухомого майна учбовий корпус літ. "А" (площа 3162,55 м2), учбово-виробничі майстерні літ. "В" (площа 1130,6 м2), суспільно-побутовий корпус літ. "Г" (площа 3018,2 м2), гараж для стоянки автомашин з матеріальним складом літ. "Б" (площею 843 м2), форма власності - комунальна, власник - територіальна громада в особі Київської міської ради.

Відповідно до наказу Департаменту комунальної власності від 27.12.2023 № 481 вказане майно на праві оперативного управління належить Коледжу.

Згідно з пунктом 2 рішення Київської міської ради від 23.07.2020 № 50/9129 "Про деякі питання оренди комунального майна територіальної громади міста Києва" Департамент комунальної власності уповноважено виступати орендодавцем нерухомого майна і споруд, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва.

14.05.2024 ТОВ "Холдинг" звернулось до Департаменту комунальної власності із заявою про передачу в оренду комунального майна, а саме частини приміщення гаража загальною площею 380 м2, що перебуває на балансі закладу освіти та розташований за адресою: м. Київ, вул. Клавдіївська, 21, літ. "Б", для здійснення технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів.

17.05.2024 Коледж звернувся до Департаменту освіти і науки з листом № 063/13-107 щодо погодження передачі в оренду нежитлових приміщень загальною площею 380 м2 за адресою: м. Київ, вул. Клавдіївська, 21, літ. "Б".

У відповідь, 21.05.2024 Департамент освіти і науки направив Коледжу лист № 063-4654, в якому не заперечував щодо включення вказаного нерухомого майна, що не використовується в навчально-виховному процесі закладу освіти, до переліку відповідного типу майна, що пропонується для передачі в оренду.

У листі від 03.06.2024 № 063/13-121 Коледж проінформував Департамент комунальної власності про надання згоди на передачу в оренду нежитлового приміщення гаражу для стоянки автомашин з матеріальним складом загальною площею 380 м2 для організації технічного обслуговування автомобілів.

Згідно з пунктом 1.4 протоколу № 66 засідання комісії з включення потенційних об`єктів оренди до Переліку відповідного типу від 19.06.2024, затвердженого наказом Департаменту комунальної власності від 20.06.2024 № 66-ПО, включено до переліку першого типу об`єкт за адресою: м. Київ, вул. Клавдіївська, 21, літ. "Б", загальною площею 380 м2, що обліковується на балансі Коледжу та за інформацією балансоутримувача не використовується більше 5 років.

У подальшому, Департаментом комунальної власності в електронній торговій системі розміщено оголошення про передачу нерухомого майна в оренду на аукціоні.

26.07.2024 відбувся електронний аукціон № LLЕ001-UA-535 з оренди спірних нежитлових приміщень, переможцем якого було визнано ТОВ "Холдинг".

Наказом Департаменту комунальної власності від 01.08.2024 № 679-ПР затверджено протокол про результати електронного аукціону LLЕ001-UA-535 та вирішено укласти договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва, з ТОВ "Холдинг" щодо орендного користування нежитловими приміщеннями на першому поверсі гаражу для стоянки автомашин з матеріальним складом загальною площею 380 м2 за адресою: м. Київ, вул. Клавдіївська, 21, літ. "Б", строком на 5 років.

22.08.2024 між Департаментом комунальної власності (орендодавець), ТОВ "Холдинг" (орендар) та Коледжем (балансоутримувач) було укладено договір оренди № 3941 нерухомого майна або іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, укладений за результатами аукціону.

Відповідно до пункту 1.1 договору орендодавець і балансоутримувач передають, а орендар приймає у строкове платне користування майно, зазначене у пункті 4 розділу І змінювані умови договору (нежитлові приміщення на першому поверсі гаражу для стоянки автомашин з матеріальним складом загальною площею 380 м2, розташовані за адресою: м. Київ, вул. Клавдіївська, 21, літ. "Б", та обліковуються на балансi Коледжу), вартість якого становить суму, визначену у пункті 6 розділу І змінювані умови договору, - 65 145,12 грн станом на 31.05.2024.

Згідно з пунктом 2.1 договору орендар вступає у строкове платне користування майном у день підписання акта приймання-передачі майна. Акт приймання-передачі підписується між орендарем та балансоутримувачем одночасно з підписанням цього договору.

У пункті 4.1 договору передбачено, що у разі припинення договору орендар зобов`язаний звільнити протягом трьох робочих днів орендоване майно від належних орендарю речей і повернути його відповідно до акта повернення з оренди орендованого майна в тому стані, в якому майно перебувало на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, а якщо орендарем були виконані невід`ємні поліпшення або проведено капітальний ремонт то разом із таким поліпшенням/капітальним ремонтом.

Майно вважається повернутим з оренди з моменту підписання балансоутримувачем та орендарем акта повернення з оренди орендованого майна (пункт 4.4 спірного договору).

За змістом пункту 6.1 договору орендар зобов`язаний використовувати орендоване майно відповідно до призначення, визначеного у пункті 7 умов, співпрацювати з навчальним закладом в організації виробничого навчання та виробничої практики на підприємстві.

У пункті 7.1 договору визначено цільове призначення майна - здійснення технічного обслуговування та ремонту автомобілів.

Згідно з пунктом 8.1 договору місячна орендна плата, визначена за результатами проведення аукціону, становить 33 000,00 грн без податку на додану вартість.

Строк дії договору 5 років із дати набрання чинності цим договором (пункт 11 договору).

22.08.2024 балансоутримувач передав, а орендар прийняв у строкове платне користування нерухоме майно, що належить до комунальної власності, а саме нежитлові приміщення на першому поверсі гаражу для стоянки автомашин з матеріальним складом загальною площею 380 м2, розташовані за адресою: м. Київ, вул. Клавдіївська, 21, літ. "Б", та обліковуються на балансi Коледжу (об`єкт оренди) та належить до сфери управління Департаменту освіти і науки, що підтверджується актом приймання-передачі в оренду нерухомого майна або іншого індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності.

Відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності ТОВ "Холдинг" згідно з КВЕД вказано: 45.20 технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, додаткові види діяльності, зокрема, 41.20 будівництво житлових і нежитлових будівель, 81.10 комплексне обслуговування об`єктів, 41.10 організація будівництва будівель, 43.21 електромонтажні роботи, 43.22 монтаж водопровідних мереж, систем опалення і кондиціонування, 43.29 інші будівельно-монтажні роботи, 43.31 штукатурні роботи, 74.90 інша професійна, науково та технічна діяльність.

4.3. Предметом позову у цій справі є вимоги прокурора, заявлені в інтересах держави в особі Київської міської ради, до Департаменту комунальної власності, ТОВ "Холдинг", Коледжу про визнання недійсним договору оренди від 22.08.2024, укладеного між відповідачами, та повернення спірного майна.

4.4. Місцевий господарський суд, з висновками якого погодився апеляційний господарський суд, у задоволенні позову відмовив.

4.5. Загалом висновки судів попередніх інстанцій про відмову в позові ґрунтуються на недоведенні прокурором наявності передбачених законом підстав для визнання недійсним договору оренди від 22.08.2024. Суди дійшли висновку, що використання ТОВ "Холдинг" орендованого майна здійснюється, зокрема з метою забезпечення освітнього процесу здобувачів освіти (учнів) коледжу, шляхом надання робочих місць (навчально-виробничих дільниць) для проходження виробничого навчання та виробничої практики, що відповідає вимогам Закону України "Про освіту", Закону України "Про оренду державного та комунального майна", Порядку № 483.

4.6. Верховний Суд, переглянувши оскаржені рішення та постанову у межах доводів і вимог касаційної скарги, визнає висновки судів попередніх інстанцій про відмову у позові передчасними та при цьому виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 216 Цивільного кодексу України унормовано, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.08.2024 у справі № 917/1024/22 від 18.05.2023 у справі № 906/743/21, від 03.08.2023 у справі № 909/654/19, від 19.10.2022 у справі № 912/278/21.

При цьому невідповідність правочину актам законодавства як підстава його недійсності повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства. Саме по собі відступлення сторонами від положень законодавства, регулювання їх іншим чином не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (постанови Верховного Суду від 08.08.2024 у справі № 917/1024/22, від 01.10.2024 у справі № 910/20103/23, від 15.10.2024 у справі № 917/531/19).

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.08.2024 у справі № 917/1024/22, від 20.02.2024 у справі № 903/1037/22, від 19.03.2024 у справі № 910/4293/22.

Згідно з частиною 4 статті 80 Закону України "Про освіту" (у редакції, чинній із 10.07.2021, тобто на час укладення оспорюваного договору) об`єкти та майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають приватизації чи використанню для провадження видів діяльності, не передбачених спеціальними законами, крім надання в оренду з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, з урахуванням визначення уповноваженим органом управління можливості користування державним або комунальним нерухомим майном відповідно до законодавства.

Зазначене узгоджується з пунктом 29 Порядку № 483 (у редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору), відповідно до якого не можуть бути використані за будь-яким цільовим призначенням такі об`єкти оренди як майно закладів освіти. Такі об`єкти оренди можуть використовуватися лише для розміщення відповідних закладів або лише із збереженням профілю діяльності за конкретним цільовим призначенням, встановленим рішенням відповідного представницького органу місцевого самоврядування, крім випадків, що передбачають використання частини такого майна з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо такими закладами, пов`язаних із забезпеченням чи обслуговуванням діяльності таких закладів, їх працівників та відвідувачів. Зазначені об`єкти можуть також використовуватися для проведення науково-практичних, культурних, мистецьких, громадських, суспільних та політичних заходів.

Тобто наведені положення законодавства передбачають можливість надання в оренду майна державних і комунальних закладів освіти з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладом освіти, а саме пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або з обслуговуванням учасників освітнього процесу.

У свою чергу, згідно з підпунктом 2 пункту 8 Переліку платних послуг, які можуть надаватися закладами освіти, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 796 (у редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору), навчальні заклади мають право надавати інші послуги, зокрема надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у освітній, навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у закладі (установі) освіти.

Отже, Закон України "Про освіту" містить положення, якими імперативно передбачено заборону використання майна державних та комунальних закладів освіти не за освітнім призначенням. Надання в оренду майна закладів освіти, як виняток, передбачено лише з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу. При цьому саме по собі невикористання навчальним закладом спірних приміщень не надає права передачі цих приміщень в оренду з іншою метою, ніж пов`язаною з освітньою діяльністю самого навчального закладу, а недостатнє фінансування державного чи комунального навчального закладу також не є підставою для використання об`єктів освіти для цілей, не пов`язаних з освітньою діяльністю. Дійсно, Закон України "Про освіту" не містить переліку послуг, які можуть надаватися в орендованих приміщеннях закладів освіти, проте, враховуючи загальну спрямованість положень цього Закону, такі послуги повинні мати пов`язаність із навчально-виховним процесом чи його учасниками. Звідси питання про те, чи пов`язані послуги, які надаються в орендованих приміщеннях, з обслуговуванням учасників освітнього процесу, суди мають вирішувати виходячи з конкретних обставин справи, однак з обов`язковим урахуванням того, що надання в оренду майна закладів освіти, в тому числі для обслуговування учасників освітнього процесу, можливе виключно у випадку, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Аналогічні усталені правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 906/165/17, від 11.04.2018 у справі № 911/1610/16, від 03.05.2018 у справі № 902/215/17, від 30.03.2021 у справі № 922/2712/19, від 13.10.2021 у справі № 923/1169/20, від 20.01.2022 у справі № 906/1551/20, від 08.11.2022 у справі № 917/1090/21, від 10.01.2024 у справі № 924/391/23, від 14.02.2024 у справі № 910/14998/22, від 03.04.2024 у справі № 906/5/23, від 09.04.2024 у справі № 927/400/23, від 22.05.2024 у справі № 906/1105/22, від 23.07.2024 у справі № 912/673/23, від 17.09.2024 у справі № 927/55/23, від 13.11.2024 у справі № 927/1424/23, від 03.12.2024 у справі № 914/3310/23, від 12.03.2025 у справі № 903/493/24, від 01.04.2025 у справі № 927/1687/23, від 27.08.2025 у справі № 902/941/24 у спорах, що виникли з правовідносин, пов`язаних із визнанням недійсним договору оренди нерухомого майна, яке входить до складу об`єкта освіти, закріпленого за державним/комунальним навчальним закладом на праві господарського відання або оперативного управління, та зобов`язанням повернути вказане майно балансоутримувачу.

Таким чином, надання в оренду приміщень об`єкта освіти супроводжується необхідністю враховувати обмеження, які встановлює стаття 80 Закону України "Про освіту".

За висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 13.11.2024 у справі № 927/1424/23, від 17.09.2024 у справі № 927/55/23, від 23.07.2024 у справі № 912/673/23, від 16.04.2024 у справі № 922/3883/23 (на яку посилається скаржник у касаційній скарзі), системний аналіз приписів Закону України "Про освіту" передбачає, що договір оренди майна закладів освіти має обмеження щодо використання такого майна і такі обмеження (цільове призначення) повинні бути встановлені у самому договорі.

Разом із тим, згідно зі статтею 1 Закону України "Про освіту" освітній процес - це система науково-методичних і педагогічних заходів, спрямованих на розвиток особистості шляхом формування та застосування її компетентностей.

Статтею 22 вказаного Закону передбачено, що, юридична особа має статус закладу освіти, якщо основним видом її діяльності є освітня діяльність. Права та обов`язки закладу освіти, передбачені цим Законом та іншими законами України, має також фізична особа-підприємець або структурний підрозділ юридичної особи приватного чи публічного права, основним видом діяльності якого є освітня діяльність. Фізична особа-підприємець або структурний підрозділ юридичної особи приватного чи публічного права, освітня діяльність якого перестає бути основним видом його діяльності, втрачає права та обов`язки, у тому числі права на пільги, передбачені законодавством для закладу освіти.

Водночас згідно із статтею 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак навчально-виховний процес та підприємницька діяльність мають різні завдання, цілі, мету, результати і вплив на учнів ліцею.

Таким чином, діяльність суб`єкта освітньої діяльності, яка спрямована на організацію, забезпечення та реалізацію освітнього процесу, і буде визначати пов`язаність з освітнім процесом.

У постановах Верховного Суду від 25.06.2024 у справі № 923/1292/21, від 16.04.2024 у справі № 922/3883/23, на які на обґрунтування підстави касаційного провадження посилався прокурор у касаційній скарзі, вміщено висновки про те, що передача в оренду майна закладів освіти з метою надання послуг для отримання прибутку (з метою друкування поліграфічної продукції (справа № 923/1292/21), з метою розміщення станції обслуговування автомобілів (справа № 922/3883/23)) жодним чином не пов`язана ані з навчальним процесом, ані із забезпеченням навчального процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, тому в цьому випадку майно не могло бути передано в оренду через існування прямої заборони закону.

Разом і тим, за змістом висновків, викладених у вказаних постановах, подальше укладення орендарем та балансоутримувачем договору про надання освітніх послуг у сфері професійної освіти, за якими проводиться виробниче навчання та виробнича практика, не змінює змісту оспорюваного договору та не свідчить про дотримання положень частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту" під час укладення, адже саме у договорі оренди має бути визначено мету (цільове призначення) використання майна.

У підсумку Верховний Суд виснував про те, що, укладаючи оспорювані договори оренди, сторони не дотрималися вимог статті 80 Закону України "Про освіту", що в силу статей 203, 215 Цивільного кодексу України та статті 207 Господарського кодексу України є правовою підставою для визнання його недійсним та, як наслідок, для звільнення та повернення орендованого нерухомого майна навчального закладу.

Водночас висновки щодо наявності підстав для визнання недійсним договору оренди майна навчального закладу, який не містить положень щодо форми використання спірних приміщень одночасно в навчальних цілях, доступу викладачів чи студентів до орендованого майна в процесі освітньої діяльності, викладено в постанові Верховного Суду від 17.01.2023 у справі № 902/51/21, на яку також посилався прокурор у касаційній скарзі.

Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, посилання на яку теж містить касаційна скарга, саме по собі невикористання навчальним закладом спірних приміщень не надає права передачі цих приміщень в оренду з іншою метою, ніж пов`язаною з освітньою діяльністю самого навчального закладу.

Відповідно до статті 86 Господарського пресувального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з підпунктом "в" пункту 3 частини 1 статті 282 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції мають бути зазначені мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

Частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

4.7. Як свідчать матеріали справи, прокурор упродовж усього розгляду справи наголошував на тому, що ТОВ "Холдинг" не належить до суб`єктів освітньої діяльності і його діяльність не була спрямована на організацію забезпечення та реалізацію освітнього процесу, тому передача в оренду майна закладу освіти з метою надання послуг (у наведеному випадку для технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів) для отримання прибутку жодним чином не пов`язана ані з навчальним процесом, ані із забезпеченням навчального процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, тому в цьому випадку майно не могло бути передано в оренду через існування прямої заборони закону. Крім того, він вказував, що невикористання освітнім закладом своїх приміщень не надає права на їх передачу в оренду з іншою метою, ніж надання послуг, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, а можливість проходження учнями Коледжу виробничої практики і виробничого навчання з подальшим їх працевлаштуванням та укладення відповідних договорів між закладом освіти і товариством не може свідчити про усунення порушень вимог частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту". При цьому прокурор посилався, серед іншого, на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 16.04.2024 у справі № 922/3883/23, від 25.06.2024 у справі № 923/1292/21.

Проте, обмежившись посиланням, зокрема на тривале невикористання закладом освіти свого майна, що перебувало у незадовільному стані, та недоведення прокурором того, що використання спірних приміщень орендарем перешкоджає учасникам освітнього процесу, погіршує їх соціально-побутові умови та негативно впливає на освітній процес, суди помилково не врахували викладених у вказаних постановах Верховного Суду висновків щодо застосування положень частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту", які (висновки) є релевантними до спірних правовідносин у цій справі, що призвело до помилкового висновку судів попередніх інстанцій про те, що використання товариством орендованого майна здійснюється з метою забезпечення освітнього процесу здобувачів освіти (учнів) коледжу, а саме шляхом надання робочих місць (навчально-виробничих дільниць) для проходження виробничого навчання та виробничої практики, що відповідає частині 4 статті 80 Закону України "Про освіту" і Порядку № 483 та надає можливість покращити умови і якість навчання учасників освітнього процесу.

У контексті наведеного колегія суддів зазначає, що невикористання навчальним закладом переданого в оренду майна не впливає на цільове призначення такого майна та не змінює такого і не може бути підставою для визнання правомірним укладеного між відповідачами договору оренди. Водночас наявність укладених між орендарем та балансоутримувачем договорів про навчально-виробничу практику, які підтверджують намір орендаря використовувати спірне майно саме для надання послуг, пов`язаних з навчально-виховним процесом, обслуговуванням такого процесу чи його учасників, на чому акцентували суди, відмовляючи у позові, також не може змінювати змісту оспорюваного договору оренди від 22.08.2024 та беззаперечно свідчити про дотримання сторонами положень частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту" під час його укладення, адже, як вже зазначалося, саме у договорі оренди майна закладів освіти визначається мета (цільове призначення) використання такого майна.

За наведеного суди мали достеменно з`ясувати відповідність змісту оспорюваного правочину вимогам Закону України "Про освіту", надати належну правову оцінку усім доводам прокурора, зокрема про те, що зміст договору оренди не свідчить про дотримання його сторонами положень частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту" під час його укладення, чого проте ними зроблено не було.

Крім того, суд касаційної інстанції також вважає необґрунтованими посилання судів на пункт 29 Порядку № 483, оскільки, як неодноразово зауважував Верховний Суд, зокрема у постановах Верховного Суду від 14.02.2024 у справі № 910/14998/22, від 13.11.2024 у справі № 927/1424/23, від 28.01.2026 у справі № 906/1105/22, у відносинах оренди рухомого та нерухомого майна, що належить закладам загальної середньої освіти, імперативна норма частини 4 статті 80 спеціального Закону України "Про освіту" підлягає пріоритетному застосуванню. При цьому, відповідно до статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" галузеві особливості оренди державного та комунального майна можуть встановлюватися виключно законами, а тому надання судом у спірних правовідносинах переваги приписам підзаконних нормативно-правовим актів (зокрема, Порядку № 483) над положеннями Закону України "Про освіту" є помилковим.

Ураховуючи наведене, доводи скаржника про наявність передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 господарського процесуального кодексу України підстави касаційного оскарження знайшли своє підтвердження.

4.8. Зважаючи на викладене, висновок судів попередніх інстанцій про недоведення прокурором наявності передбачених законом підстав для визнання недійсним оспорюваного договору оренди є передчасним, оскільки не відповідає вказаним вище висновкам Верховного Суду щодо застосування норми частини 4 статті 80 Закону України Закону України "Про освіту" та у свою чергу свідчить про необхідність скасування оскаржуваних судових рішень та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

4.9. Відповідно до частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

4.10. Допущені судами попередніх інстанцій порушення не можуть бути усунуті Верховним Судом в силу меж розгляду справи в суді касаційної інстанції (стаття 300 Господарського процесуального кодексу України).

5. Висновки Верховного Суду

5.1. Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

5.2. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина 1 статті 300 Господарського процесуального кодексу України).

5.3. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема, за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

5.4. Зважаючи на те, що неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права допустили суди першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги шляхом скасування оскаржуваних рішення та постанови і передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

5.5. Під час нового розгляду справи місцевому господарському суду слід врахувати наведене, дослідити та об`єктивно оцінити аргументи учасників справи і всі зібрані у справі докази в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувати фактичні обставини справи та залежно від встановленого ухвалити обґрунтоване і законне судове рішення.

6. Розподіл судових витрат

6.1. Оскільки касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, а справу передати на новий розгляд, з урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України розподіл судових витрат у справі має здійснити господарський суд, який прийматиме рішення по суті спору, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Київської міської прокуратури задовольнити частково.

Постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2026 і рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2025 у справі № 910/3607/25 скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Б. Дроботова

Судді Н. О. Багай

Ю. Я. Чумак