ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2026 року м.Дніпро Справа № 908/836/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді:Кощеєва І.М. (доповідач)

суддів: Чус О.В., Дарміна М.О.

секретар судового засідання: Скородумова Л.В.

представники сторін:

від прокурора: Федотова О.П.

від позивача-1: не з`явився

від позивача-2: не з`явився

від відповідача:не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго-Газ Ресурс"

на рішення Господарського суду Запорізької області від 23.07.2024 р.

( суддя Азізбекян Т.А., м. Запоріжжя, повний текст рішення складено 02.09.2024 р.)

у справі

за позовом:

Керівника Хмельницької окружної прокуратури Вінницької області, м. Хмільник

в інтересах держави в особі органу,

уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах

позивач -1:

Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області,

м. Вінниця

позивач -2:

Відділ освіти, культури, молоді та спорту Самгородоцької сільської ради,

с. Самгород

до відповідача:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго-Газ Ресурс",

м. Запоріжжя

про визнання недійсною додаткової угоди та

стягнення коштів, у сумі 47398,20 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Керівник Хмельницької окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах: Позивач -1 - Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області, Позивач -2 - Відділ освіти, культури, молоді та спорту Самгородоцької сільської ради звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО-ГАЗ РЕСУРС" про: визнання недійсною додаткову угоду № 4 від 21.08.2023 р. до договору про постачання електричної енергії споживачу № 117/1 від 27.12.2022 р., укладеного між Відділом освіти, культури, молоді та спорту Самгородоцької сільської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО-ГАЗ-РЕСУРС"; стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО-ГАЗ РЕСУРС" на користь Відділу освіти, культури, молоді та спорту Самгородоцької сільської ради безпідставно надмірно сплачені бюджетні кошти у сумі 47 398,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в ході вивчення стану законності у сфері публічних закупівель, Прокурором було виявлено факт порушення інтересів держави внаслідок незаконного підвищення ціни товару, визначеної у договорі про закупівлю. Зокрема, додаткова угода № 4 від 21.08.2023 р. до договору № 117/1 від 27.12.2022 р. укладена з порушенням вимог п. 19 Особливостей здійснення публічних закупівель, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 р. № 1178, оскільки Постачальником належним чином не обґрунтовано та документально не підтверджено коливання ціни електричної енергії на ринку після укладення договору та попередньої додаткової угоди.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 23.07.2024 р. у справі № 908/836/24 позов задоволено. Визнано недійсною додаткову угоду № 4 від 21.08.2023 р. до договору № 117/1 від 27.12.2022 р. про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між відділом освіти, культури, молоді та спорту Самгородоцької сільської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю ЕНЕРГО-ГАЗ РЕСУРС. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ЕНЕРГО-ГАЗ РЕСУРС на користь Відділу освіти, культури, молоді та спорту Самгородоцької сільської ради безпідставно надмірно сплачені бюджетні кошти в сумі 47 398 грн. 20 коп.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерго-Газ Ресурс", в якій просить скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

4.Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник вважає рішення суду першої інстанції таким, що прийнято без урахування релевантної практики Верховного Суду, зокрема висновків Верховного Суду у справі № 911/2169/20 від 06.07.2021 р. та від 15.12.2021 р. у справі № 916/2786/20, а отже порушено норми процесуального права в розумінні ч. 4 ст. 236 ГПК України.

Водночас, на думку Скаржника - висновки Торгово-промислової палати № 0-262/02 та № 0-262/03 від 31.07.2023 р. є належними та допустимими доказами коливання та зміни ціни на певний період часу, оскільки містять відсоткове співвідношення коливання ціни електричної енергії на ринку України, посилаючись на постанову Верховного Суду від 29.03.2019 р. у справі № 826/6926/17 та відповідність пп. 2 п. 5.5 Договору. Крім того, висновки торгово-промислової палати неодноразово визнавалися належними та допустимими доказами в аналогічних справах, зокрема у справах № 925/691/21, № 923/1206/20, № 909/703/19.

При цьому Скаржник зазначає, що додаткова угода № 4 від 21.08.2023 р. укладалася на підставі попередження про коливання ціни № 100723-01 від 10.07.2023 р., звернення Постачальника № 310723-02 від 31.07.2023 р. та висновків Торгово-промислової палати № 0-262/02 від 31.07.2023р. та № 0-262/03 від 31.07.2023 р., при цьому критерій щодо згоди сторін дотримано, оскільки Споживач своїх заперечень не надавав. Щодо порядку зміни умов договору Апелянт посилається на те, що такий порядок визначений пп. 2 п. 5.5 Договору, згідно з яким передбачено можливість погодження зміни ціни за одиницю товару у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору або останнього внесення змін до нього. Зміна ціни здійснюється пропорційно коливанню ціни на ринку за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення загальної суми договору. Апелянт наголошує, що договором передбачено використання висновків торгово-промислової палати або регіональної торгово-промислової палати як належного доказу коливання ціни на ринку, а також інформації з веб-сайту ДП «Оператор ринку».

Щодо обмеження збільшення ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 %, Апелянт зазначає, що на момент формування постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021 р. у справі № 927/491/19 ще не була введена в дію постанова КМУ від 12.10.2022 р. № 1178, згідно з пп. 2 п. 19 якої скасовано законодавче обмеження щодо перегляду ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 %, а зміна ціни здійснюється пропорційно коливанню ціни товару на ринку за умови документального підтвердження такого коливання.

Скаржник наголошує на тому, що загальна сума договору не збільшувалася, оскільки відповідно до п. 2 додаткової угоди № 4 від 21.08.2023 р. загальна сума розрахунків за договором становить 2 678 400,00 грн, у тому числі ПДВ 20 % - 446 400,00 грн.

На переконання Скаржника підстави, з якими Прокурор пов`язує недійсність спірної додаткової угоди, відсутні, оскільки як Особливостями здійснення публічних закупівель, так і самим Договором було передбачено право сторін у разі зміни ціни на електричну енергію здійснити перерахунок за новою вартістю шляхом укладення додаткової угоди, при цьому відсоток підняття ціни не перевищував відсотку коливання ціни ринку. Наданими матеріалами не підтверджується наявність порушень інтересів держави в бюджетній сфері, відсутній факт перевищення ліміту використаних бюджетних коштів, оскільки розмір бюджетного призначення за кошторисом становив 2 880 000 грн, а фактично оплачена сума - 1 384 400,00 грн.

Щодо повноважень Прокурора для представництва, Апелянт посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 р. у справі № 911/2169/20, та зазначає, що суб`єкт, в особі якого Прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень, незалежно від наявності статусу юридичної особи. Апелянт також посилається на постанову Верховного Суду від 15.12.2021 р. у справі № 916/2786/20, згідно з якою Прокурором подано позов в особі комунального підприємства, яке не наділено владними управлінськими функціями, не здійснює публічно-владних управлінських функцій та не приймає жодних владно-управлінських рішень, а тому не є суб`єктом владних повноважень. Апелянт стверджує, що Відділ освіти, культури, молоді та спорту Самгородоцької сільської ради, будучи Замовником у розумінні пп. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України Про публічні закупівлі, не наділений публічно-владними управлінськими функціями та не приймав жодних владних управлінських рішень на користь відповідача, отже не є суб`єктом владних повноважень, у зв`язку з чим підстави для представництва Прокурором інтересів держави в особі зазначеного відділу відсутні.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Керівник Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області подав відзив на апеляційну скаргу, згідно якого заперечує проти апеляційної скарги ТОВ "Енерго-Газ Ресурс" та вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, посилаючись на наступне:

Прокурор зазначає, що ТОВ Енерго-Газ Ресурс належними документами коливання ціни на ринку на електричну енергію не підтверджено, оскільки наданий експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати не підтверджує коливання ціни електричної енергії на ринку після укладення Договору. Неухильним аспектом при застосуванні п. 19 Особливостей при збільшенні ціни за одиницю товару є підтвердження факту коливання ціни товару на ринку, при цьому кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.

Прокурор наголошує, що документ, який передає Постачальник на підтвердження коливання ціни, має підтвердити саме зміну ( коливання ) ціни на ринку, тобто містити інформацію про попередню ціну і про ціну станом на певну дату. У документі компетентної організації має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення.

Прокурор вказує на те, що експертом для порівняння взято ціну на електроенергію за весь грудень 2022 року, тобто охоплено період до дати укладання Договору ( 27.12.2022 р.), а також включено показники, які вже було взято до уваги при збільшенні ціни додатковою угодою № 2. Оскільки збільшення ціни товару на ринку повинно відбутись між черговими додатковими угодами ( постанова Верховного Суду від 12.09.2019 р. у справі № 915/1868/18 ), підстави для укладення додаткової угоди № 4 та збільшення ціни за електричну енергію були відсутні.

Прокурор також вважає, що Постачальник зобов`язаний не лише довести підвищення ціни на ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для Замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним, а також довести, що підвищення ціни є непрогнозованим, посилаючись на п. 134 постанови Верховного Суду від 18.06.2021 р. у справі № 927/491/19 та п. 5.46 постанови Верховного Суду від 15.06.2022 р. у справі № 924/674/21. Наданий Постачальником експертний висновок не встановлює наявності факту коливання ціни на електричну енергію у відповідні проміжки часу та надана інформація має лише довідковий характер, посилаючись на постанову Верховного Суду від 27.04.2021 р. у справі № 927/685/20. Укладення додаткових угод про збільшення ціни за товар за відсутності підстав для цього та зменшення його кількості не відповідає принципу максимальної економії та ефективності, спотворює результати закупівлі та нівелює досягнуту під час підписання договору економію.

Щодо повноважень прокуратури для представництва, Прокурор зазначає, що твердження Апелянта про те, що Відділ освіти є комунальним закладом та не здійснює владно-управлінську функцію, є помилковим. Відділ є структурним підрозділом Самгородоцької сільської ради, підзвітним і підконтрольним раді, фінансується за рахунок коштів місцевого бюджету, а інтереси держави полягають також у захисті прав та свобод місцевого самоврядування. Правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів, становлять суспільний інтерес. Відділ, як сторона договору, мав право вимагати повернення грошової суми, сплаченої за електроенергію, яка не була поставлена, проте жодних заходів до відновлення інтересів держави не вжив, повідомивши, що не вбачає підстав для реагування, що свідчить про бездіяльність органу, уповноваженого державою на виконання відповідних функцій.

Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області подало відзив на апеляційну скаргу, згідно якого зазначає, що Управлінням на підставі наказу від 02.01.2024 р. № 1 - з проведено моніторинг процедури закупівлі UA-2022-12-13-018255-a. За результатами аналізу питань щодо визначення предмета закупівлі, відображення закупівлі у річному плані, оприлюднення інформації про закупівлю, відповідності вимог тендерної документації вимогам Закону № 922, розгляду тендерної пропозиції, своєчасності укладання договору про закупівлю та його оприлюднення, відповідності умов договору умовам тендерної пропозиції переможця, внесення змін до договору та їх оприлюднення - порушень не установлено. Управління просить здійснити розгляд справи без участі представника Управління в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відділ освіти, культури, молоді та спорту Самгородоцької сільської ради не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.09.2024 р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді Чус О.В., Дармін М.О..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.09.2024 р. витребувано у Господарського суду Запорізької області матеріали справи/копії матеріалів справи № 908/836/24.

Матеріали справи № 908/836/24 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.10.2024 р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 05.02.2025 р..

05.02.2025 р. в систему "Діловодство спеціалізованого суду" внесено інформаційну довідку, відповідно до якої та з урахуванням п. 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, у зв`язку з перебуванням судді-члена колегії Чус О.В. у відпустці, розгляд справи в судовому засіданні не відбувся.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.02.2025 р. у зв`язку із усуненням обставин, пов`язаних з неможливістю проведення судового засідання 05.02.2025 р., розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго-Газ Ресурс" на рішення Господарського суду Запорізької області від 23.07.2024 р. у справі № 908/836/24 призначено в судове засідання на 04.06.2025 р..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.06.2025 р. зупинено провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго-Газ Ресурс" на рішення Господарського суду Запорізької області від 23.07.2024 р. у справі № 908/836/24 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24.

Від керівника Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області до суду надійшло клопотання про поновлення апеляційного провадження у даній справі, оскільки постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 р. у справі № 920/19/24 прийнято кінцеве рішення у даній справі.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.01.2026 р. поновлено апеляційне провадження відкрите за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго-Газ Ресурс" на рішення Господарського суду Запорізької області від 23.07.2024 р. у справі № 908/836/24. Розгляд справи призначено на 22.04.2026 р.

Позивачі-1,2 та Відповідач не скористалися своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечили явку уповноважених представників, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Беручи до уваги, що неявка вказаних учасників провадження у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представників Позивачів-1,2 та Відповідача.

У судовому засіданні 22.04.2026 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

6. Встановлені судом обставини справи.

13.12.2022 р. на веб-сайті «Рrоzоrrо» (режим доступу: httрs://рrоzоrrо.gоv.uа/tеndеrUА-2022-12-13-018255-а) відділ освіти, культури, молоді та спорту Самгородоцької сільської ради (далі - Замовник) оприлюднено оголошення за ID: UА-2022-12-13-018255-а про проведення відкритих торгів з особливостями на закупівлю товару, а саме: «Електрична енергія». Очікувана вартість закупівлі 2 880 000,00 грн.

Запланований обсяг електричної енергії складав 480 000 кВт*год.

Учасником вказаних відкритих торгів з особливостями було зареєстровано суб`єкта господарської діяльності Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерго-Газ Ресурс" ( Постачальник ) з ціновою пропозицією 2 678 400,00 грн з ПДВ.

За результатами розгляду тендерних пропозицій ( протокол щодо прийняття рішення уповноваженою особою від 21.12.2022 р. ) переможцем процедури закупівлі визначено ТОВ "Енерго-Газ Ресурс" з ціновою пропозицією 2 678 400,00 грн, з яким 27.12.2022 р. Відділом освіти, культури, молоді та спорту Самгородоцької сільської ради ( Замовник або Споживач ) укладено договір про постачання електричної енергії № 117/1 ( далі Договір ), за умовами якого ( п. 2.1. ) Постачальник ( ТОВ "Енерго-Газ Ресурс" ) продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної ( купованої ) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з у мовами цього Договору.

Пунктом 1.3. Договору зазначено, що умови цього Договору розроблені відповідно до Цивільного та Господарського кодексів України, законів України «Про публічні закупівлі», «Про запобігання корупції», «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 р. № 312, що є однаковими однаковим для всіх споживачів.

Найменування товару: код ДК 021:2015 - 09310000-5 - Електрична енергія ( електрична енергія ). Очікуваний обсягом постачання електричної енергії на період з 01.01.2023 р. по 31.12.2023 р. становить 400 000 кВт*год та відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у оператора системи ( п. 2.3. Договору ).

Відповідно до п. п. 5.1, 5.2 Договору Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за ціною, що визначається відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, яка є Додатком -2 до цього Договору.

Ціна 1 кВт*год електричної енергії, з урахуванням тарифу на послуги з передачі електричної енергії, становить 5,58 грн, з урахуванням, у тому числі: ціна електричної енергії -4,65 грн;. податок не додану вартість у розмірі 20% до ціни електричної енергії -0,93 грн. Загальна вартість всього обсягу поставки електричної енергії складає: 2 678 400,00 грн, з урахуванням ПДВ 446 400,00 грн.

Зі звіту про договір про закупівлю UА-2022-12-13-018255-а вбачається, що джерелом фінансування даної закупівлі є кошти місцевого бюджету.

У подальшому, між Замовником та Постачальником укладена низка додаткових угод до Договору, а саме:

Додаткова угода № 1 від 30.01.2023 р., відповідно до якої, у зв`язку із зміною директора у Постачальника особою, уповноваженою діяти від імені Постачальника, вважати Фесенка Євгена Олеговича, а також з метою деталізації складових ціни за одиницю товару (кВт*год, без зміни ціни за одиницю), викладено у новій редакції пункт 5.1 Договору, з відображенням складових ціни у п. 5.1 Договору, з відображенням складових ціни у п. 1 «Ціна (тариф) електричної енергії» Додатку № 2 «Комерційна пропозиція» до договору.

Додаткова угода № 2 від 28.03.2023 р., на підставі якої підвищено ціну з 01.04.2023 р. на електричну енергію з 5,58 грн за кВт*год до 5,628 грн за 1 кВт*год. при незмінній загальній вартості договору ( 2 678 400,00 грн ). Отже, ціна на товар за додатковою угодою № 2 збільшена на 0,86 % відповідно до первинної ціни, зазначеної у Договорі.

Додаткова угода № 3 від 27.06.2023 р., на підставі якої внесені зміни до складових ціни за одиницю товару в договорі, без зміни загальної вартості поговору, шляхом деталізації складових ціни за одиницю товару, без зміни ціни за одиницю.

Додаткова угода № 4 від 21.08.2023 р., на підставі якої підвищено ціну на електричну енергію з 5,628 за кВт*год до 6,27 грн за 1 кВт*год. при незмінній загальній вартості договору ( 2 678 400,00 грн ). Отже, ціна на товар за додатковою угодою № 4 збільшена на 11,40 % відповідно до ціни, установленій у попередній додатковій угоді.

Додаткова угода № 5 від 24.11.2023 р., відповідно до якої зменшено суму Договору на 1 294 000,00 грн. Сума договору після зменшення становила 1 384 400,00 грн у т.ч. ПДВ 230 733,33 грн. Загальний обсяг споживання електричної енергії Замовником становить 237 562,51 кВт год.

Таким чином, внаслідок укладення додаткової угоди № 4 збільшено ціну за одиницю товару з 5,58 грн до 6,27 грн за 1 кВт/год., тобто на 0,69 грн за 1 кВт/год ( на 12,36 % більше від первинної ціни), при цьому, кількість кВт*год електричної енергії зменшено. А саме, у 2023 році із запланованих 400 000 кВт/год поставлено лише 237 562,51 кВт/год (за даними актів приймання-передачі електричної енергії).

Підставою укладення додаткової угоди № 4 від 21.08.2023 р. до Договору став лист ТОВ "Енерго-Газ Ресурс" від 31.07.2023 р. № 310723-02 з пропозицією зміни ціни за одиницю товару. Додатком до листа є експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати від 31.07.2023 р. № О-262/03, де проаналізовано коливання середньозваженої ціни енергії за липень ( в цілому ) 2023 року відносно грудня (в цілому) 2022 року, в торговій зоні - ОЕС України, згідно інформації АТ «Оператор ринку» по результатам торгів на РДН, з тарифом на послугу з передачі електричної енергії ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» та становить 12,51 %.

Посилаючись на те, що в ході вивчення стану законності у сфері публічних закупівель, Прокурором було виявлено факт порушення інтересів держави внаслідок незаконного підвищення ціни товару, визначеної у договорі про закупівлю. Зокрема, додаткова угода № 4 від 21.08.2023 р. до договору № 117/1 від 27.12.2022 р. укладена з порушенням вимог п. 19 Особливостей здійснення публічних закупівель, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 р. № 1178, оскільки Постачальником належним чином не обґрунтовано та документально не підтверджено коливання ціни електричної енергії на ринку після укладення договору та попередньої додаткової угоди, Керівника Хмельницької окружної прокуратури Вінницької області звернувся до господарського суду з позовом у даній справі.

У відзиві на позовну заяву ТОВ "Енерго-Газ Ресурс" заперечуючи проти задоволення позовних вимог Прокурора, зазначав, що при укладанні додаткової угоди № 4 від 21.08.2023 р. між Постачальником та Споживачем дотримано критеріїв правомірності правочину передбачений постановою від 18.06.2021 р. № 927/491/19 об`єднаною палатою Касаційного господарського суду. Підстави, з якими Прокурор пов`язує недійсність спірної додаткової угоди, відсутні, оскільки як і Особливостями здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, так і самим Договором було передбачено право сторін договору у разі зміни ціни на електричну енергію здійснити перерахунок за новою вартістю, шляхом укладання та підписання додаткової угоди. При цьому відсоток підняття ціни не перевищував відсотку коливання ціни ринку, як того і вимагає законодавство. Наданими матеріалами не підтверджується наявність порушень інтересів держави в бюджетній сфері. Відсутній факт перевищення ліміту використаних бюджетних коштів, не встановлено порушення матеріальних інтересів держави, а також нераціональність та неефективність використанню позивачем бюджетних коштів. Відповідно до плану закупівлі, на підставі якої укладено Договір № UА-Р-2022-12-1-004706-b розмір бюджетного призначення за кошторисом: 2 880 000 грн, фактично оплачена сума складає 1 381 400,00 грн. Таким чином під час дії Договору Постачальником та Споживачем не було порушено інтереси держави в бюджетній сфері. Щодо повноважень для представництва Прокуратурою, звертає увагу, що Відділ освіти, культури, молоді та спорту Самгородоцької сільської ради будучи Замовником ( пп. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України Про публічні закупівлі), брав участь у закупівлі для пошуку Постачальника електричної енергії. Відділ освіти, культури, молоді та спорту Самгородоцької сільської ради не наділений публічно-владними управлінськими функціями та не приймав жодних владних управлінських рішень на користь Відповідача, отже не є суб`єктом владних повноважень. Відділ освіти, будучи комунальним закладом, не здійснює владно управлінську функцію публікуючи замовлення в системі Рrоzоrrо, укладаючи договір постачання електричної енергії чи/або шляхом внесення змін до останнього. Відділ не є самостійним розпорядником бюджетних коштів, усі бюджетні витрати якого, є предметом перевірки відповідних державних органів. Враховуючи вищевикладене, просив суд відмовити у позовних вимогах в повному обсязі.

За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що при укладенні спірної додаткової угоди не дотримано вимоги п. 19 Особливостей здійснення публічних закупівель, затверджених постановою КМУ від 12.10.2022 р. № 1178, безпідставно змінено істотні умови договору, оскільки сторонами належним чином не обґрунтовано та документально не підтверджено коливання ціни електричної енергії на ринку після укладення договору та попередньої додаткової угоди. Суд зазначив, що експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати № О-262/03 від 31.07.2023 р., наданий як підстава для збільшення ціни, не підтверджує коливання ціни електричної енергії на ринку, оскільки для порівняння взято ціну за весь грудень 2022 року, тобто охоплено період до дати укладання договору ( 27.12.2022 р. ), а також включено показники, які вже було враховано при збільшенні ціни додатковою угодою № 2 від 28.03.2023 р. Суд першої інстанції дійшов висновку, що коливання ціни має відбуватись саме в період після укладання договору і до внесення відповідних змін до нього, а в разі наступних змін між черговими додатковими угодами. Суд також встановив, що наданий Постачальником експертний висновок не встановлює наявності факту коливання ціни на електричну енергію у відповідні проміжки часу та має лише довідковий характер. Щодо повноважень прокурора, суд визнав правомірними підстави для звернення прокурора з позовом, оскільки Відділ освіти, культури, молоді та спорту Самгородоцької сільської ради, будучи стороною договору, не вжив жодних заходів до відновлення інтересів держави, повідомивши, що не вбачає підстав для реагування.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення Прокурора, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Щодо доводів Скаржника пов`язаних з відсутністю у Прокурора правових підстав для звернення з позовом, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з пунктом 3 частини першої ст. 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді встановлені у Законі України "Про прокуратуру" ( далі - Закон № 1697-VII ), частина третя ст. 23 якого визначає, що Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Відповідно до абзаців першого - третього частини четвертої ст. 23 Закону № 1697-VII наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Згідно із частиною четвертою ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 174 цього Кодексу.

Відповідно до абзацу другого частини п`ятої ст. 53 ГПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не Прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 826/13768/16, від 05 березня 2020 року у справі № 9901/511/19, від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18, від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20, від 21 червня 2023 року у справі № 905/1907/21).

Частини третя та четверта ст. 23 Закону № 1697-VII серед іншого встановлюють умови, за яких Прокурор може виконувати субсидіарну роль із захисту інтересів держави за наявності органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах).

Встановлена цим Законом умова про необхідність звернення Прокурора до компетентного органу перед пред`явленням позову спрямована на те, аби Прокурор надав органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави ( див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 р. у справі № 912/2385/18 ). За позовною заявою, поданою Прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу Позивача.

Тобто визначений частиною четвертою ст. 23 Закону № 1697-VII обов`язок Прокурора перед зверненням з позовом звернутись спершу до компетентного органу стосується звернення до органу, який надалі набуде статусу позивача. У цій статті не йдеться про досудове врегулювання спору, і, відповідно, вона не покладає на прокурора обов`язок вживати заходів з такого врегулювання шляхом досудового звернення до суб`єкта, якого прокурор вважає порушником інтересів держави і до якого як до відповідача буде звернений позов.

Іншими словами, Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду Прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу Позивача ( див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 826/13768/16, від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18, від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19, від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20, від 08 листопада 2023 року у справі № 607/15052/16-ц).

У категорії спорів щодо визнання недійсними договорів, укладених у межах публічних закупівель, пред`явлення Прокурором позову в інтересах осіб, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, має ґрунтуватися на визначенні того, яка саме особа є суб`єктом, що має безпосередній інтерес у захисті державних фінансових ресурсів та в належному виконанні договірних зобов`язань відповідно до положень Закону № 922-VIII ( див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.03.2025 р. у справі №924/524/24).

Закон не зобов`язує Прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатись з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них ( див. постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2021 року у справі № 927/491/19, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 923/449/18, від 25 лютого 2021 року у справі № 912/9/20, від 25 червня 2024 року у справі № 918/760/23, від 01 жовтня 2024 року у справі № 918/778/23, від 20 лютого 2025 року у справі № 910/16372/21 ).

У справі, яка розглядається, Прокурор, обґрунтовуючи звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області та Відділу освіти, культури, молоді та спорту Самгородоцької сільської ради зазначив, що порушення законодавства про публічні закупівлі при укладенні додаткових угод про збільшення ціни товару за електричну енергію після укладення договору про закупівлю, не сприяє раціональному та ефективному використанню бюджетних коштів і створює загрозу порушення інтересів держави. Як наслідок, укладення додаткових угод з порушенням вимог законодавства може призвести до необхідності додаткового витрачання коштів з бюджету, та свідчить про нераціональне та неефективне використання бюджетних коштів, що створює загрозу порушення інтересів держави у бюджетній сфері. У даному спорі уповноваженим державою органом здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є відділ освіти, культури, молоді та спорту Самгородоцької сільської, який як сторона договору, мав право вимагати повернення грошової суми, сплаченої за електроенергію, яка не була поставлена Відповідачем, чим завдано шкоди інтересам держави, проте жодних заходів до їх відновлення не вжив, а також знехтував, закріпленим у ст. 22 Бюджетного кодексу України обов`язку ефективного та раціонального використання бюджетних коштів. При цьому, правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів, становлять суспільний інтерес, а додаткова угода № 4 до Договору № 117/1 від 27.12.2022 р., на підставі якої ці кошти витрачено, такому суспільному інтересу не відповідають, відділ освіти, культури, молоді та спорту Самгородоцької сільської ради мав можливість та достатньо часу на них відреагувати, проте жодних заходів до відновлення інтересів держави не вжив.

Тобто Прокурор обґрунтовує порушення інтересів держави укладенням відділом освіти, культури, молоді та спорту Самгородоцької сільської оспорюваної додаткової угоди усупереч вимогам чинного законодавства та інтересам держави, що призвело до безпідставної зміни істотних умов договору, зростання ціни за товар і зменшення обсягу постачання та відповідно надмірної сплати бюджетних коштів.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи відділ освіти, культури, молоді та спорту Самгородоцької сільської ради діє на підставі Положення, затвердженого рішенням Самгородоцької сільської ради від 14.12.2020 р. № 24-2/3-8 (далі - Положення).

Відповідно до Положення відділ освіти, культури, молоді та спорту Самгородоцької сільської ради (далі - Відділ) є структурним підрозділом Самгородоцької сільської ради, який утворюється сільською радою, та є підзвітним і підконтрольним раді, і підпорядковується сільській раді та сільському голові, а з питань здійснення делегованих йому повноважень -підконтрольний департаменту освіти і науки, молоді та спорту Вінницької обласної державної адміністрації (п. 1.1. Положення).

Згідно п. 1.3. Положення Відділ фінансується за рахунок коштів місцевого бюджету.

Відповідно до п. 6.1, Положення відділ утримується за рахунок коштів сільського бюджету та інших джерел, передбачених (не заборонених) законом.

Доходи Відділу використовуються виключно для фінансування видатків на утримання установи, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямів діяльності, визначених у даному Положенні (п. 6.2. Положення).

Майно відділу є комунальною власністю територіальної громади села Самгородок і належить Відділу на правах оперативного управління (п. 6.5. Положення).

Відділ є неприбутковою організацією, юридичною особою, має самостійний баланс, відповідні рахунки в територіальних органах Казначейства, печатку та бланк із своїм найменуванням (п.п. 1.5, 6.4 Положення).

Відділ освіти, культури, молоді та спорту Самгородоцької сільської ради є стороною недійсного правочину, та за твердженням Прокурора - особою, за рахунок якої Відповідачем безпідставно набуто стягувані грошові кошти ( кошти за непоставлений товар - електричну енергію ).

Зі змісту відповіді відділу освіти, культури, молоді та спорту Самгородоцької сільської ради, наданої на запит окружної прокуратури, вказаним органом заходи щодо стягнення грошових коштів за непоставлений товар у судовому порядку не вжито, відповідний позов до суду не скеровувався, хоча мав таку можливість, оскільки про виявлені порушення йому було повідомлено.

Більш того, відділ освіти, культури, молоді та спорту Самгородоцької сільської ради повідомило, що не вбачає підстав для реагування, оскільки не вважає, що інтересам держави завдано будь-якої шкоди.

Вказане свідчить про бездіяльність органу уповноваженого державою на виконання відповідних функцій у спірних правовідносинах.

Тобто, підставою реалізації Прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка відділу освіти, культури, молоді та спорту Самгородоцької сільської ради щодо захисту інтересів держави, яке є розпорядником бюджетних коштів, за рахунок яких здійснювалася закупівля електричної енергії за договором, та зобов`язане ефективно і раціонально використовувати бюджетні кошти, в тому числі реагувати на порушення вимог законодавства, що впливають на інтереси територіальної громади.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що Прокурор у цій справі підтвердив наявність підстав для представництва інтересів держави в суді та цілком правильно визначив відділ освіти, культури, молоді та спорту Самгородоцької сільської ради Позивачем за пред`явленим ним до суду позовом, оскільки останнє є розпорядником бюджетних коштів та стороною спірного правочину, юридичною особою, яка може від свого імені придбати майнові права й нести обов`язки та здійснює процедуру закупівель товарів, робіт і послуг за рахунок бюджетних коштів згідно із законодавством України. Такий висновок цілком узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2021 року у справі № 927/491/19, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07 лютого 2023 року у справі № 927/188/22, від 28 серпня 2024 року у справі № 918/694/23.

З огляду викладене апеляційний суд відхиляє як безпідставні доводи Скаржника щодо помилкового визначення Прокурором у цій справі відділ освіти, культури, молоді та спорту Самгородоцької сільської ради як одного із Позивачів.

До того ж у світлі аргументів Скаржника в цій частині колегія суддів звертає увагу, що відповідно до статей 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так й іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. У такому разі двостороння реституція є обов`язковим наслідком визнаного судом недійсним правочину та не може бути проігнорована сторонами.

Для захисту інтересів держави нераціонально та неефективно витрачені бюджетні кошти слід повертати ( стягувати ) саме на користь держави в особі уповноваженого органу як головного розпорядника бюджетних коштів, тобто на користь державного бюджету ( див. постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 15.03.2024 р. у справі № 904/192/22 ). Тобто у спорі за позовом прокурора про визнання недійсним договору про закупівлю та застосування наслідків недійсності правочину головний розпорядник бюджетних коштів, визначений прокурором як позивач, на користь якого прокурор просить стягнути кошти (застосувати реституцію), є належним позивачем у справі, який уособлює державу, за захистом інтересів якої прокурор звернувся із цим позовом до суду.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з місцевий господарським судом про наявність передбачених ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" виключних підстав для реалізації Прокурором представницьких повноважень в інтересах держави у спірних правовідносинах шляхом звернення до суду із даним позовом, що спростовує доводи Скаржника про відсутність підстав для представництва Прокурором інтересів держави у цій справі.

Щодо доводів Скаржника про можливості зміни умов договору про закупівлю шляхом збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % у випадку закупівлі електричної енергії, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначено Законом № 922-VIII (тут і надалі - у редакції, чинній станом на час укладення договору про закупівлю та оспорюваних додаткових угод до нього).

Відповідно до частини четвертої статті 3 Закону № 922-VIII відносини, пов`язані зі сферою публічних закупівель, регулюються виключно цим Законом і не можуть регулюватися іншими законами, крім випадків, встановлених цим Законом.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 цього Закону договір про закупівлю визначається як господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі / спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

Основні вимоги до договору про закупівлю та внесення змін до нього урегульовані статтею 41 Закону № 922-VIII, частиною першою якої визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 652 ЦК України разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Частиною четвертою статті 41 Закону № 922-VIII визначено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції / пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі / спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції / пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

За загальним правилом істотні умови договору про закупівлю, однією з яких є ціна товару, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі (частина п`ята статті 41 Закону № 922-VIII). Однак зазначена норма передбачає випадки, коли допустима зміна істотних умов договору про закупівлю.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку в разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

24.01.2024 р. Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі № 922/2321/22, в якій вирішувалось питання про те, чи дозволяють норми пункту 2 частини п`ятої ст. 41 Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ) збільшувати ціну товару більш ніж на 10 % від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю.

У пунктах 88-90 наведеної постанови Велика Палата Верховного Суду виснувала, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання Продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.

Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у разі зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, у порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої ст. 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинне перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

Такий правовий висновок неодноразово також був викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11 квітня 2024 року у справі № 922/433/22, від 01 жовтня 2024 року у справі № 918/779/23, від 06 лютого 2025 року у справі № 910/5182/24, від 18 лютого 2025 року у справі № 925/889/23 тощо, де інтерпретовано та застосовано положення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII як імперативну норму, яка визначає верхню межу дозволеного відсоткового збільшення ціни за одиницю товару - не більше 10 % від ціни товару, погодженої сторонами в договорі про закупівлю.

Отже, згідно з положеннями пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ) зміна ціни в договорі закупівлі допускається за таких умов:збільшення ціни за одиницю товару до 10 %; збільшення ціни має бути пропорційне збільшенню ціни цього товару на ринку в разі коливання його ціни на ринку; така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; така зміна може відбуватися не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю; обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

До того ж застосована законодавцем при формулюванні цієї норми конструкція "не частіше ніж один раз на 90 днів" фактично надає можливість вносити зміни до ціни товару неодноразово, але лише в межах дозволеного відсоткового збільшення ціни за одиницю товару - не більше 10 %.

Крім того, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у п. п. 152, 153, 154 постанови від 21.11.2025 р. у справі № 920/19/24 ( провадження № 12-16гс25 ) - укладення додаткових угод до договору про закупівлю щодо зміни ціни на товар із урахуванням подібного підходу спотворюватиме результати торгів та зводитиме нанівець економію, яку було отримано під час підписання договору, та, як наслідок, робитиме результат закупівлі невизначеним й зумовлюватиме неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 5 Закону № 922-VIII. Окрім того, збільшення ціни може призвести до того, що кількість товарів настільки зменшиться, що виконання договору закупівлі в такому обсязі не відповідатиме господарській меті укладення замовником договору закупівлі. До того ж застосування підходу, який передбачає можливість збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10 % пропорційно збільшенню ціни товару на ринку, у разі коливання ціни цього товару, спотворюватиме принцип добросовісної конкуренції серед учасників.

Зміна умов договору про закупівлю щодо збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % не допускається, зокрема, у випадку закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії. Внесені зміни Законом № 1530-ІХ до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII не стосуються встановленої первісною редакцією цього Закону заборони збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 %, в тому числі і при здійсненні закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії ( п. 158. постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 р. у справі № 920/19/24 ( провадження № 12-16гс25 ).

Прокурор стверджує, що внаслідок укладення додаткової угоди № 4 збільшено ціну за одиницю товару до 6,27 грн за 1 кВт/год., тобто на 0,69 грн за 1 кВт/год ( на 12,36 % більше від первинної ціни), при цьому, кількість кВт*год. електричної енергії зменшено. А саме, у 2023 році із запланованих 400 000 кВт/год поставлено лише 237 562,51 кВт/год (за даними актів приймання-передачі електричної енергії). З огляду на викладене Прокурор просить оспорювану додаткову угоду визнати недійсною та повернути на користь Позивача сплачені за нею кошти.

Згідно із частиною першою ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою ст. 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За частиною першою ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Суд апеляційної інстанції враховує, що кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо ( див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.10.2020 р. у справі № 912/1580/18, від 02.12.2020 р. у справі № 913/368/19, від 11.05.2023 р. у справі № 910/17520/21 ).

Тобто сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору.

При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Як коливання ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього.

Водночас, на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, - як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.

Законом № 922-VIII не передбачено форму / вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2025 р. у справі № 916/747/24).

Параграфом 1 глави 5 розділу І ГПК України унормовані основні положення про докази. При цьому Велика Палата Верховного Суду виходить із того, що спеціальним законодавством у сфері публічних закупівель не визначено певний орган чи особу, яку законодавець наділив би повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку.

Під час визначення щодо доказів на підтвердження коливання ціни товару на ринку слід виходити як з аналізу норм чинного законодавства щодо повноважень та функцій суб`єктів надання такої інформації (наприклад, до цих суб`єктів можна віднести, Державну службу статистики України, на яку постановою КМУ від 10.09.2014 р. № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; державне підприємство "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків", яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові / товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; ТПП України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації, тощо), так і положень щодо доказів, які закріплені у главі 5 розділу І ГПК України.

Таким чином, з-поміж іншого, довідки, експертні висновки ТПП України, тощо можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Втім судам у порядку ст. 86 ГПК України слід їх досліджувати та оцінювати за критеріями належності, допустимості, достовірності, вірогідності з точку зору саме факту коливання ціни на товар (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.09.2023 р. у справі № 926/3244/22).

Як вбачається з матеріалів справи - на підтвердження підстав для збільшення ціни за одиницю товару, відповідно до додаткової угоди № 4, ТОВ «ЕНЕРГО-ГАЗ РЕСУРС» 31.07.2023 р. звернулось до Відділу освіти, культури, молоді та спорту Самгородоцької сільської ради з листом № 310723-02 з пропозицією зміни ціни за одиницю товару, у зв`язку з коливанням ціни на ринку та надала експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати № О-262/03 від 31.07.2023 р.

Відповідно до зазначеного експертного висновку експертом надано інформацію про рівень середньозважених цін на електричну енергію на ринку РДН у торговій зоні ОЕС за грудень 2022 року та липень 2023 року, та порівняння між ними.

Так, середньозважена ціна за грудень 2022 року становила 3 347, 46 грн/МВт.год., а за липень 2023 року - 3 669,87 грн/Мвт.год., збільшення ціни складає 12,51%.

Однак, як слушно зауважив суді першої інстанції - експертом для порівняння взято ціну на електроенергію за весь грудень 2022 року, тобто охоплено період до дати укладання Договору (договір укладено 27.12.2022 р., початок строку його дії з 01.01.2023 р.) а також включено показники, які вже було взято до уваги при збільшені ціни додатковою угодою № 2, а саме січень-березень 2023 року. Під коливанням ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період після укладання договорів і до внесення відповідних змін до нього. Тобто в разі першого внесення змін до договору додатковими угодами, збільшення ціни такого товару на ринку повинно відбутись після його укладання, а в разі наступних змін - між черговими додатковими угодами. Саме така позиція відображена в постанові Верховного Суду від 12.09.2019 р. у справі № 915/1868/18. Водночас, для внесення змін до договору Додатковою угодою № 4 від 21.08.2023 р. Відповідачем надано експертний висновок, відповідно до якого експертом взято за основу порівняння всього грудня 2022 року, при тому, що договір сторонами укладено 27.12.2022 р., відповідно в даному випадку за основу визначення коливання ціни на ринку за одиницю товару необхідно було брати період не раніше дати укладання договору, а саме 27.12.2023 р.

Поряд з цим, між ТОВ «ЕНЕРГО-ГАЗ РЕСУРС» та Відділом освіти, культури, молоді та спорту Самгородоцької сільської ради вже було укладено додаткову угоду № 2, якою збільшено ціну за одиницю товару.

В даному випадку, Відповідачем було надано експертний висновок, у якому відображено рівень цін на електричну енергію за період, який передував даті попереднього збільшення ціни (за додатковою угодою № 2 ), тобто до 28.03.2023 р. Оскільки збільшення ціни товару на ринку повинно відбутись між черговими додатковими угодами (постанова Верховного Суду від 12.09.2019 р. у справі № 915/1868/18 ), відповідно підстави для укладення додаткової угоди № 4 та збільшення ціни за електричну енергію були відсутні.

Крім того, слід зазначити, що підставою для збільшення ціни на електричну енергію згідно з умовами додаткової угоди № 4 є Черкаської торгово-промислової палати № О-262/03 від 31.07.2023 р., який не підтверджує коливання ціни на електричну енергію на ринку, а відображає інформацію електронних торгів станом на певні місяці в цілому.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що наданий Постачальником експертний висновок не встановлює наявності факту коливання ціни на електричну енергію у відповідні проміжки часу та надана інформація має лише довідковий характер.

За наведеного суд попередньої інстанції дійшов вірного висновку, що необхідність внесення зазначених змін не можна вважати обґрунтованим та такою, що підтверджена належними доказами.

З урахуванням наведеного апеляційний суд погоджується з висновком суду попередньої інстанції щодо наявності підстав для визнання оспорюваної додаткової угоди № 4 до договору недійсною, оскільки нею передбачено підвищення цін на електричну енергію на на 12,36 % більше від первинної ціни, тобто з перевищенням максимального ліміту у 10 %, а також за відсутності належного документального обґрунтування, що не відповідає вимогам пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII.

Оскільки зазначена додаткова угода № 4 є недійсною та не породжує правових наслідків, то підстава для оплати електричної енергії за встановленою у ній ціною відпала, а тому грошові кошти, на підставі норм статей 216, 1212 ЦК України, у заявленому розмірі ТОВ «ЕНЕРГО-ГАЗ РЕСУРС» 31.07.2023 р. має повернути, і місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про стягнення з Відповідача цих коштів ( див. пункти 71, 72, 82 постанови Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 р. у справі № 922/2321/22 ).

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судового рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго-Газ Ресурс" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 23.07.2024 р. у справі № 908/836/24 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 23.04.2026 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін