ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року

м. Київ

cправа № 910/8173/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бенедисюка І. М. (головуючого), Власова Ю. Л., Малашенкової Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Росущан К. О.,

представників учасників справи:

позивача - Дрюк Н. О. (адвокат),

відповідача 1 - Захарчишина В. С. (самопредставництво),

відповідача 2 - Поврозник А. П. (адвокат),

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аква-Поляна"

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2025 та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2025

за позовом Малого приватного підприємства "Алекс"

до: Державної організації "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій";

Товариства з обмеженою відповідальністю "Аква-Поляна"

про визнання недійсним свідоцтва України на торговельну марку.

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Мале приватне підприємство "Алекс" (далі - позивач, МПП "Алекс") звернулося до суду з позовом до Державної організації "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій" (далі - відповідач 1, УКРНОІВІ) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Аква-Поляна" (далі - відповідач 2, ТОВ "Аква-Поляна"), у якому просило суд:

- визнати недійсним повністю свідоцтво України від 13.12.2023 № 341225 на торговельну марку , яке належить ТОВ "Аква-Поляна";

- зобов`язати УКРНОІВІ внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на торговельні марки стосовно визнання недійсним повністю свідоцтва України від 13.12.2023 № 341225 на торговельну марку , та здійснити публікацію про це в офіційному електронному бюлетені Національного органу інтелектуальної власності "Промислова власність".

1.2. Позовні вимоги мотивовані тим, що МПП "Алекс" з моменту створення у 1995 році виробляє якісну мінеральну воду та є власником словесних торговельних марок (далі - ТМ) та , згідно з свідоцтв України від 17.12.2001 № 22301 та від 25.09.2008 № 97361, а торговельна марка ТОВ "Аква-Поляна" згідно з свідоцтва України від 13.12.2023 № 341225 є схожою настільки, що їх можна сплутати, і тому торговельна марка відповідача 2 не відповідає умові надання правової охорони відповідно до абз. 2 частини третьої статті 6 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг".

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.04.2025 (суддя Котков О.В.), яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 (колегія суддів: Козир Т. П., Пантелієнко В. О., Доманська М. Л.) позов задоволено повністю.

Визнано недійсним повністю свідоцтво України від 13.12.2023 № 341225 на торговельну марку , яке належить ТОВ "Аква-Поляна".

Зобов`язано УКРНОІВІ внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на торговельні марки стосовно визнання недійсним повністю свідоцтва України від 13.12.2023 № 341225 на торговельну марку , та здійснити публікацію про це в офіційному електронному бюлетені Національного органу інтелектуальної власності "Промислова власність".

Стягнуто з ТОВ "Аква-Поляна" на користь МПП "Алекс" 6 056 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн судового збору.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. У касаційній скарзі ТОВ "Аква-Поляна", з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати судові рішення попередніх інстанцій, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. Касаційна скарга подана на підставі пунктів 1 та 4 частини другої статті 287 ГПК України (з посиланням на статтю 310 ГПК України).

4.2. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій застосовано норми права, а саме пункт 2 статті 6 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" (далі - Закон № 3689-XII) без врахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 28.02.2024 у справі №761/20710/21, 15.12.2020 у справі № 914/1667/18, від 12.11.2024 у справі № 910/14863/22, від 08.09.2022 у справі № 916/3945/19, в яких Верховний Суд зазначив, що:

- описові та загальновживані елементи торговельних марок мають низьку розрізняльну здатність;

- наявність спільного слабкого елемента сама по собі не є достатньою підставою для висновку про ймовірність змішування;

- оцінка схожості має здійснюватися за загальним враженням, яке знак справляє на пересічного споживача, з урахуванням усіх візуальних, фонетичних та смислових характеристик у сукупності.

4.3. Щодо обґрунтування підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає, що у цій справі судами попередніх інстанцій порушено норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме суди необґрунтовано відхилили надані відповідачем 2 звіт за результатами соціологічного дослідження та висновок експертизи № 101, надавши перевагу висновкам експертів, які подав позивач. Ці докази, на переконання скаржника, спростовують твердження позивача про наявність ризику змішування торговельних марок.

4.4. Скаржник зазначає про те, що судами попередніх інстанцій порушено статті 86, 99, 101 ГПК України. Порушено принцип змагальності та здійснена неналежна оцінка доказів.

4.5. ТОВ "Аква-Поляна" зазначає про те, що судами попередніх інстанцій залишено поза увагою, що відповідачем 2 протягом довгого часу використовується характерна виключного для нього загальна зображувальна комбінація, а також те, що позивач не володіє спеціальним дозволом від 10.09.1999 № 1983 на користування надрами Полянського родовища.

5. Доводи інших учасників справи

5.1. УКРНОІВІ у своєму відзиві на касаційну скаргу зазначає про те, що судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки доводам відповідачів у справі, наявним в матеріалах справи доказам, а оскаржувані рішення прийняті без врахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 17.12.2020 у справі № 910/9435/19, від 15.07.2019 у справі № 910/18587/16, від 09.06.2020 у справі № 910/15741/17. УКРНОІВІ просить касаційну скаргу задовольнити з мотивів, наведених у відзиві; судові рішення попередніх інстанцій скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

5.2. У відзиві на касаційну скаргу позивач заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх необґрунтованість, і просить оскаржувані судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

5.3. Позивач надіслав до Верховного Суду клопотання, в якому просить про залишення відзиву УКРНОІВІ без розгляду та звертає увагу Суду на те, що:

- у своєму відзиві УКРНОІВІ погоджується з доводами касаційної скарги та наводить аргументи в їх підтримку;

- доводи, які містяться у відзиві УКРНОІВІ на касаційну скаргу виходять за межі доводів касаційної скарги, які визначені самим скаржником, та містить додаткові підстави касаційного оскарження;

- відзив УКРНОІВІ не містить жодних заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, що передбачені для такого процесуального документа, як відзив. На противагу цьому, відзив УКРНОІВІ доповнює та розширює підстави касаційного оскарження судових рішень у цій справі. На переконання позивача, зазначений відзив не є відзивом, а є заявою про приєднання до касаційної скаргою, але поданою з порушенням процесуальних вимог.

6. Розгляд заяв/клопотань

6.1. Верховний Суд протокольною ухвалою ухвалив відмовити у задоволенні клопотання про залишення відзиву без розгляду і прийняти відзив наданий стороною в частині, що стосується висловлення позиції сторони щодо касаційної скарги.

7. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

7.1. Рішення судів попередніх судових інстанцій мотивовані такими фактичними встановленими обставинами та висновками.

7.2. МПП "Алекс" є власником зареєстрованої:

- 17.12.2001 в Україні торговельної марки за свідоцтвом України № 22301, класи Міжнародної класифікації товарів і послуг для реєстрації знаків (далі - МКТП): 05, 32 42;

- 25.09.2008 в Україні торговельної марки за свідоцтвом України № 97361, класи МКТП: 05, 32.

7.3. Позивач використовує вказані торговельні марки за свідоцтвами № 22301 та № 97361 для маркування мінеральної природної лікувально-столової води власного виробництва, що видобувається із свердловини З-Р Полянського родовища.

7.4. Позивач вказує, що УКРНОІВІ видано свідоцтво України на торговельну марку (словесно-зображувальна) № 341225 (дата реєстрації 13.12.2023 за заявкою від 06.12.2021 №m202129046), яка отримала правову охорону за наступним класом МКТП: 32, що належить ТОВ "Аква-Поляна".

7.5. УКРНОІВІ 13.12.2023 опубліковане в офіційному електронному бюлетені НОІВ "Промислова власність" від 13.12.2023 №50/2023 відомості про видачу свідоцтва України № 341225 на вказану ТМ.

7.6. Позивач вважає, що торговельна марка (словесно-зображувальна) (свідоцтво України на торговельну марку № 341225) не відповідала умовам надання правової охорони на дату подання заявки (06.12.2021), оскільки є схожою настільки, що її можна сплутати з зареєстрованими за позивачем ТМ, зокрема, за свідоцтвами України № 22301 та № 97361. Отже, свідоцтво України на торговельну марку № 341225 має бути визнано недійсним повністю через невідповідність торговельної марки умовам надання правової охорони, передбачених статтею 6 Закону № 3689-XII

7.7. У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із цим позовом та просив суд:

- визнати недійсним повністю свідоцтво України від 13.12.2023 № 341225 на торговельну марку , яке належить ТОВ "Аква-Поляна";

- зобов`язати УКРНОІВІ внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на торговельні марки стосовно визнання недійсним повністю свідоцтва України від 13.12.2023 № 341225 року на торговельну марку , та здійснити публікацію про це в офіційному електронному бюлетені Національного органу інтелектуальної власності "Промислова власність".

7.8. Заперечуючи проти позову, відповідачі посилались на те, що рішення про реєстрацію торговельної марки за ТОВ "Аква-Поляна" та видача відповідного свідоцтва України здійснена відповідно до вимог чинного законодавства. При цьому, незважаючи на наявність спільного елемента, за сукупністю фонетичних, графічних та семантичних ознак порівнюваних знаків ТМ позивача та відповідача 2, останні в цілому створюють різне загальне враження та в цілому не асоціюються між собою.

7.9. Місцевий господарський суд зазначив про те, що до предмету доказування у цій справі входять обставини щодо того, чи є оспорювана торговельна марка такою, що може ввести в оману щодо товару або особи, яка виробляє товар, а також чи є така торговельна марка схожа настільки, що її можна сплутати з торговельними марками за свідоцтвом № 22301 та за свідоцтвом № 97361.

7.10. Суди попередніх інстанцій зазначили про те, що в матеріалах справи міститься висновок Науково-дослідного центру судової експертизи у сфері інформаційних технологій та інтелектуальної власності від 06.06.2024 № 350/1-2/24, на вирішення якого були поставлені наступні питання:

- чи є торговельна марка за свідоцтвом України від 13.12.2023 № 341225 (заявка від 06.12.2021 № m202129046) для всіх товарів 32 класу МКТП, для яких вона зареєстрована, схожою настільки, що її можна сплутати із торговельною маркою за свідоцтвом України від 17.12.2001 № 22301 (заявка від 30.06.2000 № )?;

- чи є торговельна марка за свідоцтвом України від 13.12.2023 № 341225 (заявка від 06.12.2021 № m202129046) для всіх товарів 32 класу МКТП, для яких вона зареєстрована, є схожою настільки, що її можна сплутати із торговельною маркою за свідоцтвом України від 25.09.2008 № 97361 (заявка від 18.07.2007 m200711806)?

7.11. Судові експерти дійшли висновку, що:

- торговельна марка за свідоцтвом України від 13.12.2023 №341225 (заявка від 06.12.2021 № m202129046) для всіх товарів 32 класу МКТП, для яких вона зареєстрована, є схожою настільки, що її можна сплутати із торговельною маркою за свідоцтвом України від 17.12.2001 № 22301 (заявка від 30.06.2000 № );

- торговельна марка за свідоцтвом України від 13.12.2023 №341225 (заявка від 06.12.2021 № m202129046) для всіх товарів 32 класу МКТП, для яких вона зареєстрована, є схожою настільки, що її можна сплутати із торговельною маркою за свідоцтвом України від 25.09.2008 № 97361 (заявка від 18.07.2007 m200711806).

7.12. При цьому, судовими експертами у висновку від 06.06.2024 № 350/1-2/24 встановлено, що:

- товари 32 класу МКТП для яких зареєстровано торговельну марку за свідоцтвом України від 13.12.2023 № 341225 є тими самими/спорідненими з товарами 32 класу МКТП для яких зареєстровано торговельну марку за свідоцтвом України від 17.12.2001 № 22301; торговельна марка за свідоцтвом України від 13.12.2023 № 34125 та торговельна марка за свідоцтвом України від 17.12.2001 №22301, є схожими за фонетичними, семантичними та графічними ознаками;

- товари 32 класу МКТП для яких зареєстровано торговельну марку за свідоцтвом України від 13.12.2023 № 341225 є тими самими/спорідненими з товарами 32 класу МКТП для яких зареєстровано торговельну марку за свідоцтвом України від 25.09.2008 № 97361; торговельна марка за свідоцтвом України від 13.12.2023 № 34125 та торговельна марка за свідоцтвом України від 25.09.2008 № 97361, є схожими за фонетичними, семантичними та графічними ознаками.

7.13. Також у матеріалах справи міститься висновок ДП "Центр судової експертизи та експертних досліджень" № 004-ТТМ/24 за результатами проведення експертизи у сфері інтелектуальної власності від 29.07.2024, на вирішення якого були поставлені аналогічні питання, що і на експертне дослідження, зазначені у висновку від 06.06.2024 № 350/1-2/24. Також у висновку від 29.07.2024 № 004-ТТМ/24 досліджувалось питання чи є торговельна марка за свідоцтвом України від 13.12.2023 № 341225 (заявка від 06.12.2021№ m202129046) для товару 32 класу МКТП "мінеральні води (напої)", для якого вона зареєстрована такою, що може ввести в оману щодо товару, зокрема, щодо його властивості, якості?

7.14. У вказаному висновку судові експерти дійшли наступних висновків, що:

- торговельна марка за свідоцтвом України від 13.12.2023 № 341225 (заявка від 06.12.2021 № m202129046) для всіх товарів 32 класу МКТП, для яких вона зареєстрована, є схожою настільки, що її можна сплутати із торговельною маркою за свідоцтвом України від 17.12.2001 № 22301 (заявка від 30.06.2000 № );

- торговельна марка за свідоцтвом України від 13.12.2023 № 341225 (заявка від 06.12.2021 № m202129046) для всіх товарів 32 класу МКТП, для яких вона зареєстрована, схожою настільки, що її можна сплутати із торговельною маркою за свідоцтвом України від 25.09.2008 № 97361 (заявка від 18.07.2007 m200711806);

- торговельна марка за свідоцтвом України від 13.12.2023 № 341225 (заявка від 06.12.2021 № m202129046) для товару 32 класу МКТП "мінеральні води (напої)", для якого вона зареєстрована є такою, що може ввести в оману щодо товару, зокрема, щодо його властивості, якості.

7.15. Суди попередніх інстанцій зазначили про те, що висновок експерта від 06.06.2024 № 350/1-2/24 складений кваліфікованими експертами (Чабанець Т., Фоя О., Мотузка К.), а висновок № 004-ТТМ/24 від 29.07.2024 - кваліфікованими експертами Стародубовим І. В., Ткачук Т. М, відповідно до вимог чинного законодавства. У вказаних висновках зазначено, що про кримінальну відповідальність згідно зі статтею 384 Кримінального кодексу України експерти обізнані. Крім того, висновки від 06.06.2024 № 350/1-2/24 та від 29.07.2024 № 004-ТТМ/24 містять докладний опис проведених експертами досліджень, зроблені у результаті цього висновки та відповіді на питання, поставлені експертам, обґрунтовані, висновки складені у порядку, визначеному законодавством, а тому визнані судами в якості належних та допустимих доказів в розумінні статті 76, 77 Господарського процесуального кодексу України.

7.16. Місцевий господарський суд заначив про те, що наданий відповідачем 2 висновок від 13.09.2024 № 101 за результатами проведення комісійної експертизи у сфері інтелектуальної власності, суд не приймає у якості належного доказу на підтвердження відповідачем 2 своїх доводів у справі, оскільки цей висновок не містить жодної інформації, яка б стосувалась оскаржуваної у цій справі торговельної марки за свідоцтвом України № 341225. У цьому висновку на розгляд експертів ставились питання, що стосувались виключно торговельних марок № 22301 та № 97361 , без дослідження із торговельною маркою за свідоцтвом України № 341225.

7.17. Щодо наданого відповідачем 2 звіту про соціологічне опитування щодо визначення схожості спірної торговельної марки з торговельними марками та , відповідно до якого більше 30 % респондентів зазначили, що вказані ТМ є певною мірою схожими, але не настільки, щоб їх можливо було сплутати, то суд зазначив, що значення має сама можливість сплутування спірних торговельних марок, що є достатнім для встановлення невідповідності торговельної марки умовам надання правової охорони. Вказана позиція викладена Верховним Судом у постанові від 15.01.2019 у справі № 910/11735/17, від 02.10.2023 у справі № 910/14228/21.

7.18. Крім того, місцевий господарський суд зауважив про те, що звіт про соціологічне опитування не спростовує висновків експертів, викладених у експертних висновках від 06.06.2024 № 350/1-2/24 та від 29.07.2024 № 004-ТТМ/24.

7.19. Оцінивши надані сторонами докази, місцевий господарський суд дійшов висновку (з якими апеляційний господарський суд погодився) про невідповідність умовам надання правової охорони торговельної марки відповідача 2 за свідоцтвом України від 13.12.2023 № 341225, встановленим частиною третьою статті 6 Закону № 3689-XII, у зв`язку з чим зазначив про наявність підстав для визнання недійсним повністю свідоцтва України від 13.12.2023 № 341225 на торговельну марку , яке належить ТОВ "Аква-Поляна".

8. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

8.1. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

8.2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

9. Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

9.1. Суди попередніх інстанцій в цій справі встановили, що позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорювана ТМ не відповідає умовам надання правової охорони, які визначені статтею 6 Закону № 3689-XII.

9.2. За переконанням позивача, оспорювана ТМ є схожою з більш ранніми ТМ позивача настільки, що їх можна сплутати (абз. 2 пункту 3 статті 6 Закону № 3689-XII), а також може вводити в оману споживачів щодо товару "мінеральна вода", зокрема щодо її якості (абз. 5 пункту 2 статті 6 Закону № 3689-XII).

9.3. Місцевий господарський суд зауважив про те, що до предмету доказування у цій справі входять обставини щодо того, чи є оспорювана торговельна марка такою, що може ввести в оману щодо товару або особи, яка виробляє товар, а також чи є така торговельна марка схожа настільки, що її можна сплутати з торговельними марками за свідоцтвом № 22301 та за свідоцтвом № 97361.

9.4. У контексті доводів касаційної скарги, Суд зазначає таке.

9.5. Відносини, що виникають у зв`язку з набуттям і здійсненням прав на торговельні марки в Україні регулюються Законом № 3689-XII, а також нормами ЦК України.

9.6. Відповідно до статті 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

9.7. Згідно зі статтею 420 ЦК України до об`єктів права інтелектуальної власності належать, зокрема, торговельні марки (знаки для товарів і послуг).

9.8. Згідно зі статтею 1 Закону № 3689-XII, торговельна марка - позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб.

9.9. Відповідно до статті 492 ЦК України торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів.

9.10. Відповідно до частин першої, другої статті 494 ЦК України набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом. Обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом.

9.11. Відповідно до абзацу п`ятого пункту 2, абзацу другого пункту 3 статті 6 Закону № 3689-XII не можуть одержати правову охорону позначення, які можуть ввести в оману щодо товарів чи послуг, зокрема щодо їх властивості, якості або географічного походження. Не можуть бути зареєстровані як торговельні марки позначення, які на дату подання заявки або якщо заявлено пріоритет, то на дату пріоритету є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати, зокрема, асоціювати з торговельними марками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім`я іншої особи для таких самих або споріднених з ними товарів і послуг.

9.12. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

9.13. Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема, на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

9.14. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

9.15. Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

9.16. Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.03.2024 у справі №191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі №902/1076/24, від 09.08.2024 у справі №127/22428/21, постанов Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №753/11009/19, від 27.07.2021 у справі №585/2836/16-ц, в яких означено, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.

9.17. При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

9.18. Що ж до визначення подібних правовідносин, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин.

9.19. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

9.20. При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

9.21. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

9.22. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

9.23. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи [див. постанови від 27.03.2018 у справі №910/17999/16 (пункт 32); від 25.04.2018 у справі №925/3/17 (пункт 38); від 16.05.2018 у справі №910/24257/16 (пункт 40); від 05.06.2018 у справі №243/10982/15-ц (пункт 22); від 31.10.2018 у справі №372/1988/15-ц (пункт 24); від 05.12.2018 у справах №522/2202/15-ц (пункт 22) і №522/2110/15-ц (пункт 22); від 30.01.2019 у справі №706/1272/14-ц (пункт 22)]. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

9.24. Так, скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції застосовано норми права без урахування висновку щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, які зазначені в розділі 4 цієї постанови.

9.25. Як вже було зазначено, предметом розгляду у цій справі є визнання недійсним свідоцтва України на торговельну марку.

9.26. Зміст оскаржуваних судових рішень свідчить про те, що мотивами з яких виходили суди попередніх інстанцій є доведеність позивачем, що оспорювана ТМ не відповідала умовам правової охорони станом на дату подання заявки на неї та на підставі, зокрема, наданих позивачем висновків експертів, які встановили, що оспорювана ТМ є схожою з ТМ позивача настільки, що їх можна сплутати, дійшли висновку про задоволення позову.

9.27. Втім, на думку скаржника, суди попередніх інстанцій порушили норми процесуального права та неправильно застосували норми матеріального права, а тому, на переконання скаржника, є підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

9.28. Суди попередніх інстанцій в цій справі зазначили про те, що позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з моменту створення у 1995 році виробляє мінеральну воду та є власником словесних ТМ та , згідно з свідоцтв України від 17.12.2001 № 22301 та від 25.09.2008 № 97361, а торговельна марка відповідача 2 згідно з свідоцтва України від 13.12.2023 №341225 є схожою настільки, що їх можна сплутати, і тому торговельна марка відповідача 2 не відповідає умові надання правової охорони відповідно до частини третьої статті 6 Закону 3689-XII.

9.29. У справі № 761/20710/21 (на неврахування якої посилається скаржник) предметом спору було визнання недійсним свідоцтва про право на знак для товарів і послуг, заборону використання знаку для товарів і послуг та зобов`язання вчинити дії.

9.30. У справі № 914/1667/18 предметом спору було заборона відповідачу 1 та відповідачу 2 здійснювати використання позначення "HARD CITRUS", яке є схожим настільки, що його можна сплутати із зареєстрованими знаками для товарів і послуг за свідоцтвами України №242319 та №244894, зокрема, шляхом нанесення такого позначення (маркування) на продукцію 32 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг (для товарів пиво, пиво спеціальне) та її етикетку або іншу упаковку (стікер, споживчу тару, контретикетку, кольєретку, ярлик, пробку), її зберігання із нанесеним позначенням, пропонування продукції із нанесеним позначенням для продажу, продаж; зобов`язання відповідача 1 та відповідача 2 вилучити з виробництва та знищити всю наявну етикетку, контретикетку або іншу упаковку пива спеціального, які містять позначення "HARD CITRUS", яке є схожим настільки, що його можна сплутати із зареєстрованими знаками для товарів і послуг за свідоцтвами України № 242319 та № 244894.

9.31. Позовна заява з посиланням, зокрема, на приписи, статті 432 ЦК України, та статті 20 Закону № 3689-XII мотивована тим, що відповідачі при виробництві пива спеціального на етикетці застосували позначення "Hard Citrus", яке є схожим до зареєстрованих у встановленому законом порядку знаків для товарів і послуг "Hardmix Citrus", власником яких є ПАТ "Оболонь". Також ПАТ "Оболонь" зазначало, що позначення "Hard Citrus", яке нанесено на етикетку для маркування пива спеціального та застосовується відповідачами є таким, що може ввести в оману споживача щодо товару та особи, яка виробляє товари 32 класу МКТП.

9.32. У справі № 910/14863/22 предметом первісного позову було визнання недійсною міжнародної реєстрації торговельної марки та зобов`язання вчинити дії, а зустрічного визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів і послуг, зобов`язання вчинити дії. Первісний позов обґрунтовано тим, що знак для товарів і послуг "Naturalis", зареєстрований за ТОВ "ОРХЕЙ-ВІТ" є схожим настільки, що його можна сплутати із зареєстрованим за Компанією знаком для товарів і послуг "Natura" стосовно наведених у свідоцтві товарів 29, 32 класу МКТП. Зустрічний позов мотивовано тим, що торговельна марка "Natura" не відповідає встановленим чинним законодавством України умовам надання правової охорони, а саме: 1) складається лише з позначень, що є описовими під час використання щодо зазначених у заявці товарів і послуг або у зв`язку з ними, свідчать про якість, склад, властивості товарів і послуг; 2) вводить в оману щодо товарів чи послуг, зокрема, щодо їх властивості та якості та 3) не має розрізняльної здатності та не набула такої внаслідок її використання.

9.33. У справі № 916/3945/19 предметом позову було стягнення 4 474 313,00 грн заборгованості. Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором, щодо своєчасної оплати виконаних будівельно - підрядних робіт за договором від 22.12.2017 № 17/255-А реконструкції гуртожитку.

9.34. Отже, з огляду на змістовний критерій спірні правовідносини у справах № 914/1667/18 та № 916/3945/19 не є подібними з правовідносинами у цій справі. Крім того, у постановах Верховного Суду в означених скаржником справах № 914/1667/18 та № 916/3945/19 відсутній висновок щодо застосування абзацу 4 пункту 2 статті 6 Закону № 3689-XII (щодо неправильного застосування якого зазначає скаржник).

9.35. З урахуванням змістовного критерію правовідносин у справах № 761/20710/21 та № 910/14863/22 (у частині первісного позову) є подібними до правовідносин у цій справі, втім лише в аспекті застосування положень пункту 3 статті 6 Закону № 3689-XII. Однак, постанови Верховного Суду не містять визначені скаржником висновки щодо застосування пункту 2 статті 6 Закону № 3689-XII.

9.36. Суд звертає увагу на те, що цитування скаржником окремих висновків, наведених у вказаних постановах Верховного Суду, не є належним правовим обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України.

9.37. У справі, в якій подано касаційну скаргу, фактичні обставини встановлені судами попередніх інстанцій на підставі оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з урахуванням вимог законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

9.38. Отже, посилання скаржника на висновки, які викладені у постановах Верховного Суду, на які посилається скаржник, є необґрунтованими та фактично зводяться до намагання скаржника здійснити переоцінку доказів у справі.

9.39. Водночас, Суд звертає увагу на те, що суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16).

9.40. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц, Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.09.2020 у справі № 908/1795/19).

9.41. Суд акцентує, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

9.42. У цьому аспекті Суд звертає увагу на те, що посилання на практику Верховного Суду щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі таких встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, без аналізу та врахування фактичних обставин справи, які мають юридичне значення та за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

9.43. Отже, підстави касаційного оскарження, наведені скаржником у касаційній скарзі, у цьому випадку, не отримали підтвердження, а тому підстави для скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.

9.44. З огляду на викладене, доводи касаційної скарги в частині підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшли свого підтвердження.

9.45. Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, слід зазначити таке.

9.46. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

9.47. Отже, за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у вигляді не дослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

9.48. Проте, як вже зазначалося вище, підстава касаційного оскарження (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України), наведена скаржником у касаційній скарзі, у цьому випадку, не отримала свого підтвердження.

9.49. Саме тільки посилання скаржника на те, що суд не в повному обсязі дослідив докази та не з`ясував дійсні обставини справи, без належного обґрунтування не можуть ставити під сумнів оскаржувані судові рішення.

9.50. Верховний Суд зазначає, що наведені у касаційній скарзі доводи у відповідній частині фактично зводяться до незгоди з висновками суду щодо оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, та спрямовані на доведення необхідності переоцінки доказів і встановленні інших обставин, у тому контексті, який, на думку скаржника, свідчить про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

9.51. Так, скаржник зазначає про те, що судами попередніх інстанцій необґрунтовано відхилено звіт про соціологічне опитування і висновок експертів від 13.09.2024 № 101, наданий відповідачем 2.

9.52. Втім, зі змісту судових рішень вбачається, що суди попередніх інстанцій не відхилили звіт про соціологічне опитування, а оцінили його в сукупності з іншими доказами та дійшли висновку про те, що значення має сама можливість сплутування спірних торговельних марок, що є достатнім для встановлення невідповідності торговельної марки умовам надання правової охорони. Крім того, зауважили про те, що звіт про соціологічне опитування не спростовує висновків експертів, викладених у експертних висновках від 06.06.2024 № 350/1-2/24 та від 29.07.2024 № 004-ТТМ/24, які визнані судом належними доказами у цій справі.

9.53. Щодо висновку від 13.09.2024 № 101 за результатами проведення комісійної експертизи у сфері інтелектуальної власності, то місцевий господарський суд зазначив, що цей висновок не містить жодної інформації, яка б стосувалась оскаржуваної у цій справі торговельної марки за свідоцтвом України № 341225. У цьому висновку на розгляд експертів ставились питання, що стосувались виключно торговельних марок № 22301 та № 97361 , без дослідження із торговельною маркою за свідоцтвом України № 341225.

9.54. Інші аргументи скаржника щодо порушення норм процесуального права в контексті повноти оцінки доказів та встановлення обставин справи підлягають відхиленню як такі, що зводяться до необхідності переоцінки доказів та обставин.

9.55. Доводи, викладені у відзивах, беруться до уваги Верховним Судом у тій частині, яка узгоджується з викладеними у цій постанові міркуваннями.

9.56. Верховний Суд у прийнятті цієї постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicatа можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у цій справі скаржник не зазначив й не обґрунтував.

9.57. Колегія суддів касаційної інстанції, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

10. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

10.1. Доводи скаржника про порушення судами попередніх інстанцій норм права при ухваленні оскаржуваних судових рішень за результатами перегляду справи в касаційному порядку не знайшли свого підтвердження з мотивів, викладених у розділі 9 цієї постанови.

10.2. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

10.3. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

10.4. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення.

11. Судові витрати

11.1. Судовий збір, сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладається на скаржника, оскільки, Верховний Суд касаційну скаргу залишає без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аква-Поляна" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 у справі № 910/8173/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Ю. Власов

Суддя Т. Малашенкова