ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року Справа № 916/2181/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В. , суддя Миханюк М.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквавіка-Т" на рішення Господарського суду Вінницької області від 06.02.2026 (повний текст - 16.02.2026) у справі №916/2181/25 (суддя Яремчук Ю.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Новатор" (вул.Желябова, буд.1, офіс 207, м.Одеса, Одеська обл., 65072)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквавіка-Т" (вул.Садова, буд.2, с.Ілляшівка, Гайсинський р-н.,Вінницька обл., 24330)

про стягнення 243232,10 грн

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до ч.13 ст.8, ч.3 ст.252 та ч.ч.2, 10 ст.270 ГПК України

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 06.02.2026 у справі №916/2181/25 задоволено частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Новатор" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквавіка-Т" про стягнення 243232,10 грн. Стягнуто з відповідача на користь позивача 95719,00 грн боргу, 1000,00 грн пені, 14166,41 грн інфляційних втрат, штраф в сумі 20000,00 грн, проценти за користування коштами в сумі 10000,00 грн, витрати на правничу допомогу в сумі 30000,00 грн та 3648,48 грн витрат зі сплати судового збору. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Аквавіка-Т" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Апелянт в скарзі стверджує, що суд першої інстанції безпідставно визнав доведеним факт виконання та прийняття робіт, поклавши в основу рішення акт здачі-приймання робіт, справжність підпису в якому відповідач заперечує. Скаржник зазначає, що акт не містить ідентифікації особи, яка його підписала, підпис не належить директору товариства, а повноваження на підпис іншим особам не передавались. Відтак цей документ не може підтверджувати ні факт прийняття робіт, ні настання строку оплати.

Також апелянт наголошує, що суд неправильно розподілив тягар доказування, оскільки саме позивач мав довести належність підпису уповноваженій особі, а не відповідач - спростовувати це. При цьому суд дійшов висновків на підставі припущень, зокрема ототожнив наявність печатки з підтвердженням підписання документа, хоча печатка не засвідчує особу підписанта.

Окремим істотним порушенням скаржник вважає відмову суду у призначенні почеркознавчої експертизи, попри те, що справжність підпису є ключовою обставиною справи і потребує спеціальних знань. Відмова у проведенні експертизи, на думку скаржника, позбавила його можливості довести свою позицію, порушила принципи змагальності та рівності сторін і призвела до неправильного вирішення спору.

Крім цього, скаржник зазначає, що суд безпідставно застосував презумпцію правомірності правочину до акта приймання робіт, який не є правочином, а також не забезпечив повного і всебічного дослідження доказів.

Також апелянт оскаржує розмір витрат на правничу допомогу, які, на його думку, є завищеними, не відповідають складності справи та фактичному обсягу наданих послуг, і підлягають або відмові у стягненні, або істотному зменшенню.

На підставі викладеного апелянт просить суд апеляційної інстанції: скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 06.02.2026 у справі №916/2181/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ «Агро-Новатор» у задоволенні позову повністю; відмовити ТОВ «Агро-Новатор» у стягненні судових витрат; в разі залишення апеляційної скарги без задоволення, вирішити питання про зменшення витрат на правничу допомогу.

06.03.2026 матеріали справи витребувано з Господарського суду Вінницької області.

17.03.2026 матеріали справи надійшли до апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквавіка-Т" на рішення Господарського суду Вінницької області від 06.02.2026 у справі №916/2181/25. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження. Запропоновано позивачу у строк до 06.04.2026 подати письмовий відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст.263 ГПК України.

02.04.2026 до суду через систему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквавіка-Т" надійшло клопотання про призначення розгляду апеляційної скарги ТОВ «Аквавіка-Т» у справі №916/2181/25 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Обґрунтовуючи вказане клопотання відповідач зазначає, що предметом апеляційного перегляду є не тільки правильність арифметичного або формально-правового висновку місцевого суду, а передусім достовірність ключового письмового доказу - акта здачі-прийняття робіт №ОУ-0000004 від 17.07.2023, підписання якого з боку ТОВ «Аквавіка-Т» заперечується.

Саме від відповіді на питання, чи підписувався цей акт уповноваженою особою відповідача, залежить настання строку оплати 50% вартості робіт, а відтак і саме існування боргу, інфляційних втрат, пені, штрафу, процентів та похідного розподілу судових витрат.

Також зазначає, що одночасно з цим клопотанням скаржник подає окреме клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи. Вирішення такого клопотання вимагає обговорення з учасниками справи і судом низки процесуальних питань: визначення експертної установи, остаточного переліку питань до експерта, переліку матеріалів, які мають бути направлені на дослідження, наявності або відсутності в матеріалах справи оригіналу спірного акта, необхідності витребування такого оригіналу у позивача, а також питання про відбір експериментальних зразків підпису Лозінського В.А.

Відповідач зазначає, що у суді першої інстанції двічі заявляв клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, однак отримав дві відмови протокольними ухвалами. Таким чином, в апеляції підлягає перевірці не лише матеріально-правовий результат, а й правильність процесуального підходу місцевого суду до дослідження доказів та забезпечення змагальності.

Сама фабула спору свідчить, що справа не є простою за фактичним складом, незважаючи на розмір позовних вимог. Йдеться про змішаний договір поставки та шефмонтажні роботи, питання належності виконання робіт, моменту їх прийняття, автентичності підпису, значення відбитка печатки, своєчасності та допустимості доказів, а також пропорційності витрат на правничу допомогу. За таких умов усні пояснення сторін мають практичне значення для встановлення послідовності подій та процесуального значення окремих доказів

Отже, на переконання відповідача розгляд у судовому засіданні з повідомленням учасників справи є найбільш відповідним завданню апеляційного провадження у даній справі і буде таким, що забезпечить повноту, об`єктивність та всесторонність судового розгляду.

Також, 02.04.2026 до суду через систему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Аквавіка-Т» надійшло клопотання про призначення експертизи.

За доводами апелянта ключовим доказом, на якому ґрунтується висновок суду першої інстанції про виникнення у відповідача обов`язку сплатити другу половину вартості робіт, є акт здачі-прийняття робіт №ОУ-0000004 від 17.07.2023. Саме з підписанням представником покупця акта приймання-передачі виконаних робіт пункт 3.1.2 додатка №5 до договору поставки №02022023-1 від 02.02.2023 прямо пов`язує настання строку остаточного платежу.

Відповідач зазначає, що послідовно і з самого початку розгляду спору заперечувало справжність підписів у зазначеному акті, вказувало, що директор товариства Лозінський Вадим Анатолійович цей акт не підписував, будь-яку іншу особу на підписання таких документів товариство не уповноважувало, а примірник цього акта у відповідача відсутній.

За позицією відповідача, без встановлення факту виконання чи невиконання спірних підписів саме уповноваженою особою відповідача неможливо належним чином вирішити питання ані щодо прийняття робіт, ані щодо настання строку виконання грошового зобов`язання, ані щодо прострочення. Встановлення виконавця підпису є питанням, що потребує спеціальних знань у сфері судового почеркознавства, і не може бути вирішене шляхом візуального огляду документа або припущеннями щодо наявності на ньому відбитка печатки. Така обставина входить до предмета доказування у справі, оскільки від неї безпосередньо залежить висновок про наявність чи відсутність у скаржника обов`язку сплатити 95719,00 грн вартості робіт та похідних санкцій. Відповідач діяв належно та процесуально сумлінно. Ще у суді першої інстанції ним двічі заявлялися клопотання про призначення почеркознавчої експертизи: 03.09.2025 та 04.12.2025. Обидва клопотання суд першої інстанції залишив без задоволення протокольними ухвалами.

При цьому оригінал спірного акта позивач не надав одразу: Господарський суд Вінницької області витребував його ухвалами від 07.10.2025 та 28.10.2025, а фактично оригінал було надано лише 13.11.2025 після повторного витребування.

Отже, сторона відповідача не лише своєчасно поставила питання про необхідність спеціального дослідження, а й була об`єктивно позбавлена можливості забезпечити повноцінне експертне дослідження раніше без наявності оригіналу документа, який перебував у позивача.

Саме тому відповідач вважає, що звернення з цим клопотанням в апеляційній інстанції не є зловживанням процесуальними правами та не спрямоване на затягування розгляду, а є прямим наслідком того, що у суді першої інстанції питання, принципове для правильного вирішення спору, залишилося невирішеним.

Також зазначає, що позивач сам звертався до експертного дослідження і подавав клопотання про долучення висновку експерта Одеської НДЕКЦ МВС України від 17.09.2025, однак у долученні цього висновку судом було відмовлено як у поданому з порушенням процесуального порядку. Сам по собі цей факт підтверджує, що питання автентичності підпису не є очевидним і сам позивач також пов`язував його зі сферою спеціальних знань.

З урахуванням змісту апеляційної скарги, у якій оскаржується як висновок про прийняття робіт, так і відмова у проведенні спеціального дослідження, призначення почеркознавчої експертизи в апеляційній інстанції є необхідним для повного, всебічного та об`єктивного перегляду оскаржуваного рішення. Без отримання висновку експерта суд апеляційної інстанції фактично буде змушений або повторити помилку суду першої інстанції, або оцінювати спірний документ без належного процесуального інструментарію. З огляду на наведене вважаємо, що саме судова почеркознавча експертиза є належним і пропорційним способом перевірки справжності ключового письмового доказу, а отже - і способом забезпечення законності та обґрунтованості апеляційного перегляду.

На підставі викладеного відповідач просить суд призначити у справі №916/2181/25 судову почеркознавчу експертизу. Проведення експертизи доручити Вінницькому науково-дослідному експертно криміналістичному центру МВС України (21021, Вінницька область, м.Вінниця, вул.Василя Порика, 8) або іншій державній спеціалізованій експертній установі на розсуд суду. На вирішення експерта поставити такі питання: Чи виконано підпис у графі «ЗАТВЕРДЖУЮ. Директор ТОВ «Аквавіка-Т»» акта здачі-прийняття робіт №ОУ-0000004 від 17.07.2023 особисто Лозінським Вадимом Анатолійовичем чи іншою особою? Чи виконано підпис у графі «Від Замовника» акта здачі-прийняття робіт №ОУ-0000004 від 17.07.2023 особисто Лозінським Вадимом Анатолійовичем чи іншою особою? Чи виконані вказані два підписи однією і тією ж особою?

03.04.2026 через систему «Електронний суд» до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Новатор" надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві позивач зазначає, що між сторонами існували договірні відносини, за якими позивач виконав роботи (шефмонтаж системи зрошення) на загальну суму 191438,00 грн, з яких відповідач сплатив лише 50% як передоплату, а решту 95719,00 грн не оплатив після підписання акта приймання-передачі робіт.

Позивач наголошує, що відповідач не заперечує факту виконання робіт та не заявляє про їх неналежну якість або наявність недоліків, а вся його позиція зводиться виключно до заперечення підпису на акті.

Водночас, на думку позивача, акт є належним доказом, оскільки містить відбиток печатки відповідача, а доказів її втрати, викрадення чи незаконного використання не надано. Також зазначає, що підпис на спірному акті візуально відповідає підписам на інших документах відповідача, які ним не заперечуються.

Окремо позивач посилається на проведену за його ініціативою експертизу, яка підтвердила, що відбиток печатки на акті виконаний тією ж печаткою, що і на інших офіційних документах товариства. При цьому відповідач сам заперечував проти долучення цього висновку, але одночасно наполягав на призначенні судової експертизи, що, на думку позивача, свідчить про суперечливу процесуальну поведінку.

Позивач вважає, що відмова суду першої інстанції у призначенні нової експертизи була обґрунтованою, оскільки відповідне дослідження вже було проведено, а нова експертиза лише затягнула б розгляд справи. Крім того, саме на відповідача покладається обов`язок довести свої заперечення щодо підпису, чого він не зробив.

Також позивач зазначає, що доводи апелянта щодо завищеності штрафних санкцій і витрат на правничу допомогу фактично свідчать про часткове визнання боргу, оскільки не заперечують сам факт заборгованості, а лише її розмір. При цьому витрати на правничу допомогу обґрунтовані договором, обсягом наданих послуг та складністю справи.

З огляду на викладене позивач вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених судом обставин і не дають підстав для скасування рішення, тому просить залишити його без змін.

Розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквавіка-Т" про розгляд справи з викликом сторін, колегія суддів відмовляє у його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 10 ст.270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

За приписами ч.13 ст.8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Поряд з тим, зважаючи на предмет спору, а також докази, що містяться у матеріалах справи, колегія суддів не вбачає підстав для розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Зазначені відповідачем у клопотанні обставини, на переконання колегії суддів, не є достатніми для призначення та розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Слід зазначити, що відповідач виклав свої пояснення в апеляційній скарзі та клопотанні про призначення експертизи.

Колегія суддів відмічає, що надання у судовому засіданні усних пояснень не може слугувати підставою для розгляду справи апеляційним судом в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, за відсутності інших конкретних обставин для цього.

При цьому, правильність процесуального підходу суду першої інстанції до дослідження доказів та забезпечення змагальності може бути перевірено судом апеляційної інстанції за наявними у матеріалах справи доказами, в тому числі і записами судових засідань суду першої інстанції.

Отже, належних та достатніх доказів необхідності перегляду оскаржуваного рішення у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи заявником не надано.

У відповідності до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Вказана норма поширюється на прийняття судом рішень як в судовому засіданні, так і прийнятих без проведення судового засідання та виклику учасників справи.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а розгляд справи продовжити в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквавіка-Т" про призначення почеркознавчої експертизи, колегія суддів відмовляє у його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ст.99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Відповідач просить суд поставити наступні питання експерту: Чи виконано підпис у графі «ЗАТВЕРДЖУЮ. Директор ТОВ «Аквавіка-Т»» акта здачі-прийняття робіт №ОУ-0000004 від 17.07.2023 особисто Лозінським Вадимом Анатолійовичем чи іншою особою? Чи виконано підпис у графі «Від Замовника» акта здачі-прийняття робіт №ОУ-0000004 від 17.07.2023 особисто Лозінським Вадимом Анатолійовичем чи іншою особою? Чи виконані вказані два підписи однією і тією ж особою?

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивачем самостійно було замовлено проведення комплексної почеркознавчої та технічної експертизи документів в Одеському науково-дослідному експертно-криміналістичному центрі МВС України.

На вирішення експертизи ставились питання: 1. Чи виконані підписи від імені Лозінського Вадима Анатолійовича в оригіналі договору поставки №02022023-1 від 02.02.2023 та оригіналі акта здачі-прийняття робіт №ОУ-0000004 від 17.07.2023 однією особою? 2. Чи нанесено відтиск печатки ТОВ «Аквавіка-Т», в оригіналі договору поставки №02022023-1 від 02.02.2023 та оригіналі Акту здачі-прийняття робіт №ОУ-0000004 від 17.07.2023 однією і тією самою печаткою?

За результатами дослідження експертами Одеського НДЕКЦ МВС України складено висновок експерта №КСЕ-19/116-25/20407 від 17.09.2025, відповідно до якого:

1. Підписи від імені Лозінського Вадима Анатолійовича у графах «ДИРЕКТОР ТОВ «АКВАВІКА-Т», «Від Замовника» акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000004 від 17.07.2023, виконані однією особою. Відповісти на питання: чи виконані підписи від імені Лозінського Вадима Анатолійовича в оригіналі договору поставки №02022023-1 від 02.02.2023 та оригіналі акта здачі-прийняття робіт №ОУ-0000004 від 17.07.2023 однією особою, не виявляється можливим, у зв`язку зі встановленнямзбіжних та розбіжних ознак.

2. Відбитки круглої печатки «АКВАВІКА-Т» Ідентифікаційний код 39856406 * Україна * Вінницька обл., Гайсинський р-н., с.Ілляшівка Товариство з обмеженою відповідальністю» у графах «ДИРЕКТОР ТОВ «АКВАВІКА-Т», «Від Замовника» акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000004 від 17.07.2023 та у графі «Покупець: ТОВ «АКВАВІКА-Т» Директор В.А. Лозінський» договору поставки №02022023-1 від 02.02.2023, були нанесені за допомогою одного кліше круглої печатки ««АКВАВІКА-Т» Ідентифікаційний код 39856406 * Україна * Вінницька обл., Гайсинський р-н., с.Ілляшівка Товариство з обмеженою відповідальністю».

Як вбачається з запису судового засідання від 07.10.2025, судом першої інстанції наданий висновок не був долучений до матеріалів справи на підставі положень ст.80 ГПК України та у зв`язку із запереченнями сторони відповідача проти його приєднання з посиланням на пропуск строку та відсутністю пояснень позивача про причини поважності його пропуску.

Як обґрунтовано звертає увагу позивач у своїх поясненнях, звернення відповідача з клопотанням про призначення судової експертизи свідчить про суперечливу процесуальну поведінку відповідача, оскільки, заперечуючи проти долучення вже існуючого доказу, він одночасно наполягає на проведенні аналогічного дослідження в межах судового провадження.

Крім того, відповідач, заявляючи клопотання про проведення експертизи, одночасно заперечував проти долучення до матеріалів справи результатів уже проведеної експертизи, при цьому, підстав для незалучення вже наявного висновку експерта, крім процесуальних, відповідач не наводив.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу, що докази звернення відповідача до правоохоронних органів щодо підробки спірного акту у матеріалах справи відсутні.

Тому твердження апелянта про те, що суд першої інстанції позбавив його можливості довести обставини щодо не підписання акта шляхом відмови у призначенні експертизи колегія суддів вважає необґрунтованими та суперечливими, оскільки позивачем подавався висновок експерта на спростування тверджень відповідача, однак не був прийнятий судом з процесуальних підстав.

Суд апеляційної інстанції звертає особливу увагу, що спірний акт, окрім підпису у графі зі сторони ТОВ "Аквавіка-Т" містить відтиск печатки вказаного товариства, хоча останній і не є обов`язковим реквізитом документа. Відбитком печатки організації засвідчують на документі підпис відповідальної особи.

Відповідно до ч.1 ст.58-1 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на момент виконання спірних робіт) суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим.

Печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин (такий правовий висновок наведено, зокрема, у пункті 5.2.12 постанови Верховного Суду від 23.07.2019 у справі №918/780/18).

З урахуванням викладеного, відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на документи, що фіксують здійснення господарських операцій.

Встановивши наявність відбитку печатки ТОВ "Аквавіка-Т" на акті здачі-прийняття робіт №ОУ-0000004 від 17.07.2023 та, враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, суд має дослідити питання встановлення обставин, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа.

З`ясування відповідних питань і оцінка пов`язаних з ними доказів має істотне значення для вирішення такого спору, оскільки це дозволило б з максимально можливим за цих обставин ступенем достовірності ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних господарських операцій (тобто чи співпадає така особа з відповідачем у цій справі, чи ні). Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №910/6216/17 та від 05.12.2018 у справі №915/878/16.

Верховний Суд у постанові від 20.12.2018 у справі №910/19702/17 дійшов висновку, що відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними.

Наявність печатки на оскаржуваному правочині, за умови відсутності доказів протиправності використання печатки чи доказів її втрати та/або доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки, є додатковим аргументом на користь того, що правочин відповідав волі особи, від імені якої підписано оспорюваний документ та проставлено печатку (постанова Верховного Суду від 23.07.2019 у справі №918/780/18).

Колегія суддів також звертає увагу, що в судовому засіданні суду першої інстанції 30.10.2025 представник відповідача пояснив, що печатка дійсно схожа на печатку ТОВ «Аквавіка-Т», однак яким чином її могли проставити на спірний документ представнику невідомо, зазначає, що можливо випадково чи хтось з працівників діяв недобросовісно. При цьому представник на запитання суду про проведення службового розслідування зазначив, що його не повідомляли про таке розслідування, з чого робить висновок, що службове розслідування не проводилося. Зазначив, що печатка зберігається у кабінеті директора в його сейфі, але інколи, з огляду на велику кількість документів, знаходиться і в бухгалтерії.

Суд першої інстанції відмовив відповідачу у задоволенні клопотання про призначення судової експертизи, оскільки відповідачем не доведено дійсну необхідність призначення почеркознавчої експертизи, адже матеріали справи містять достатньо доказів, на підставі яких можна з`ясувати всі обставини справи.

Колегія суддів зазначає, що у даному випадку надані позивачем до матеріалів справи документи містять відтиск печатки ТОВ "Аквавіка-Т", при цьому, доказів можливої втрати печатки відповідачем, або її викрадення чи в інший спосіб вибуття з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа, в межах даної справи відповідачем не доведено, а судом не встановлено. Будь-яких доводів з приводу втрати печатки відповідачем також не наведено в апеляційній скарзі.

При цьому, звернень відповідача до правоохоронних органів щодо підробки спірного акту не було, а оригінал акта здачі-прийняття робіт №ОУ-0000004 від 17.07.2023 було оглянуто судом першої інстанції у судовому засіданні.

Враховуючи викладені вище обставини суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача та, що призначення та проведення експертизи в межах даного судового провадження лише призведе до необґрунтованого затягування розгляду справи, а тому відмовляє у задоволенні клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

Розглядом матеріалів справи встановлено.

02.02.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-Новатор" (Постачальник-Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аквавіка-Т" (Замовник) було укладено договір поставки №02022023-1, відповідно до п.1.1. якого Постачальник зобов`язується передати Замовнику товар (кількість, ціна реалізації та загальна сума зазначенні в видаткових накладних до даного договору) окремими партіями, а Замовник зобов`язується прийняти і оплатити цей Товар на умовах даного Договору.

Згідно з п.5.2. договору вартість товару визначена в гривнях і включає в себе ПДВ за ставкою 20%.

Пунктом 5.4. договору погоджено, що у разі порушення строків оплати товару Покупцем, Постачальник має право в односторонньому порядку змінити умови розрахунку за неоплачену частину товару та збільшити її вартість, направивши Покупцеві відповідне повідомлення.

Відповідно до п.7.3. договору при порушенні Покупцем строків оплати товару Покупець сплачує Постачальнику пеню від суми простроченого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення платежу. І окрім того, при простроченні оплати товару тривалістю більш ніж 30 (тридцять) календарних днів Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику штраф за кожний місяць несплати в розмірі 4 (чотирьох) відсотків від несплаченої в установлений строк вартості товару.

Згідно з п.7.4. договору при порушенні Покупцем строків оплати товару Постачальник має право:

а) стягнути з Покупця суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, і нарахуванням 35 (тридцять) процентів річних від простроченої суми;

б) не виконувати прийняті замовлення (заявки) Покупця (затримати виконання), призупинення відвантаження, і доставку товару на строк погашення заборгованості Покупцем. В цьому випадку Постачальник звільняється від відповідальності, передбаченої п.7.1 Договору;

в) відмовитися від продовження договірних відносин (від Договору) і повернути Покупцю раніше сплачені ним суми передплати (не зараховані в рахунок погашення зобов`язань Покупця, включаючи санкції).

Відповідно до п.12.2. Договору даний Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до його повного виконання.

03.04.2023 між ТОВ "Агро-Новатор" (Постачальник) та ТОВ "Аквавіка-Т" (Покупець) був складений додаток №5 до договору поставки №02022023-1 від 02.02.2023, в якому Сторони погодили найменування, кількість, вартість та інші характеристики Робіт, а саме шефмонтажні роботи зі встановлення системи краплинного зрошення, що виконуються за Робочим проектом "Система краплинного зрошення на загальній площі 37 га для ТОВ "Аквавіка-Т" Гайсинського району Вінницької області вартістю 4810,00 - Євро.

Загальна вартість Робіт за п.2 цього Додатка складає 191438,00 грн 00 коп. (Сто дев`яносто одна тисяча чотириста тридцять вісім гривень 00 коп.), у т.ч.ПДВ 20% - 31906,66 грн, грошовий еквівалент вартості робіт у Євро складає 4810,00 євро.

Згідно з п.3 цього Додатку умови оплати:

3.1.1. Передоплата: 50% загальної вартості Робіт, зазначеної в п.2 цього Додатку, - протягом 3 (трьох) банківських днів з дати отримання від постачальника рахунку на оплату.

3.1.2. Оплата 50% загальної вартості Робіт, зазначеної в п.2 цього Додатку, - протягом 3 (трьох) банківських днів з дати підписання представником Покупця Акту приймання-передачі виконаних робіт.

Відповідно до погоджених умов додатку Виконавець зобов`язується виконати шефмонтажні роботи, які включають в себе: внесення проекту в натурі (прив`язка); шефмонтаж системи крапельного зрощення - зрошувальна мережа, магістральні, розподільні, трубопроводи (з`єднання муфт, трійників, відводів); монтаж основних вузлів (головний вузол, підключення до насосу, фільтра, вузла внесення добрив, гідрантів-вузли розподілу води; влаштування опор і кріплень трубопроводів насосної станції, влаштування отворів під старт - конектори крапельної лінії, пусконалагоджувальні роботи, перевірка роботи системи краплинного зрощення; інструктування оператора системи крапельного зрошення. А також Виконавець зобов`язується виконати всі інші роботи, передбачені проектом (крім тих робіт, що зазначені в п. 6 цього Додатку та виконуються Замовником, включаючи можливі роботи, які не зазначені певним чином в проекті, але необхідні для належного будівництва системи краплинного зрощення та нормальної її експлуатації (п.4 Додатку).

17.07.2023 між представниками відповідача ТОВ «Аквавіка-Т» з одного боку, та представником позивача ТОВ «Агро-Новатор» з іншого боку, був складений Акт №ОУ-0000004 здачі-прийняття робіт (надання послуг) про те, що позивачем були проведені такі роботи (надані такі послуги) по рахунку №377 від 06.04.2023, а саме «Шеф-монтажні роботи» на загальну вартість робіт (послуг) з ПДВ 191438,00 грн.

Відповідач виконав частково свої зобов`язання за Договором, сплативши за надані Позивачем послуги суму у розмірі 95719,00 грн (50%).

З метою досудового врегулювання спору позивач направив відповідачу претензію вих.№24/04-1 від 24.04.2025, в якій вказав на порушення відповідачем умов договору, вказав суму заборгованості та розмір штрафних санкцій за прострочення оплати.

Як слідує з матеріалів справи, претензію відповідач отримав електронною поштою 24.04.2025, що підтверджується скріншотом з сайту "", а також особисто кур`єром Укрпошти 09.05.2025, що підтверджується описом та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 09.05.2025, та яка залишена без задоволення, що спонукало позивача звернутись із позовом до суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне:

Положеннями ст.509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до ст.ст.626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За вимогами ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частин першої, другої статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Як встановлено ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень ст.693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ст.ст.546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Вимогами п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки, а в силу вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за виконані роботи на підставі договору поставки №02022023-1 від 07.04.2022 та додатку №5 від 03.04.2023 до основного договору.

Як було встановлено, за договором поставки №02022023-1 від 02.02.2023 Постачальник ТОВ "Агро-Новатор" зобов`язався передати ТОВ "Аквавіка-Т" товар (кількість призначення, ціна реалізації та загальна сума зазначені в видаткових накладних до даного договору) окремими партіями, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити цей товар на умовах даного договору.

03.04.2023 між ТОВ "Агро-Новатор" (Постачальник) та ТОВ "Аквавіка-Т" (Покупець) був складений додаток №5 до договору поставки №02022023-1 від 02.02.2023, в якому Сторони погодили найменування, кількість, вартість та інші характеристики Робіт. Загальна вартість Робіт за п.2 цього Додатка складає 191438,00 грн у т.ч. ПДВ 20% - 31906,66 грн. Передоплата: 50% загальної вартості Робіт, зазначеної в п.2 цього Додатку, - протягом 3 (трьох) банківських днів з дати отримання від постачальника рахунку на оплату; 3.1.2. Оплата 50% загальної вартості Робіт, зазначеної в п.2 цього Додатку, - протягом 3 (трьох) банківських днів з дати підписання представником Покупця Акту приймання-передачі виконаних робіт.

З наявних доказів в матеріалах справи слідує, що відповідач оплатив частково (50%) вартість робіт в розмірі 95719,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №197 від 07.04.2023 та №5087 від 11.04.2025.

Як правильно відмічено судом першої інстанції, предметом доказування у даній справі є обставини щодо реального/фактичного виконання робіт за договором поставки №02022023-1 від 02.02.2023 та Додатку №5 до нього, а саме в частині виконання робіт зі встановлення системи краплинного зрошення що виконується за робочим проектом "Система краплинного зрошення на загальній площі 37 га для ТОВ "Аквавіка-Т" Гайсинського району Вінницької області.

Позивач долучив до матеріалів справи Акт №ОУ-0000004 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 17.07.2023 про те, що позивачем були проведені такі роботи (надані такі послуги) по рахунку №377 від 06.04.2023, а саме "Шеф-монтажні роботи" на загальну вартість робіт (послуг) з ПДВ 191438,00 грн.

За наявними у справі доказами відповідач не відмовлявся від договору, вимог про відшкодування збитків позивачу не заявляв.

Як правильно зазначив місцевий господарський суд, обопільно підписаний акт здачі-прийняття робіт є ключовим доказом, що підтверджує виконання Виконавцем зобов`язань та прийняття їх Замовником.

Згідно з положеннями Цивільного кодексу України такий акт засвідчує відсутність претензій щодо обсягу та якості, що, як правило, зобов`язує замовника оплатити роботи.

За таких обставин, вважається, що відповідач прийняв виконані роботи в повному обсязі без заперечень, що згідно з погодженими умовами є підставою для остаточної оплати протягом наступних 3-х банківських днів з урахуванням п.3.1.2. Додатку №5.

Відповідач своїх зобов`язань з остаточної оплати вартості виконаних позивачем робіт не виконав, строк оплати яких настав.

При цьому, колегія суддів приходить до висновку, що акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000004 від 17.07.2023 є належним доказом виконання позивачем своїх обов`язків щодо виконання робіт за договором з огляду на наявність відбитку печатки ТОВ "Аквавіка-Т" на акті та відсутність доказів, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа.

Причини відмови у призначенні почеркознавчої експертизи, з посиланням на норми ГПК України та висновки Верховного Суду, було наведено судом апеляційної інстанції вище.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги про стягнення основного боргу в сумі 95719,00 грн є законними та обґрунтованими й підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо заявлених позивачем до стягнення з відповідача 2513,24 грн пені, 80403,96 грн штрафу, 14166,41 грн інфляційних нарахувань та 50429,49 грн 30% річних, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (подібний висновок міститься у пункті 67 постанови Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №922/266/20).

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо. Питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує у відповідності до статті 86 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідженню конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.

Верховний Суд у постанові від 19.02.2020 у справі №910/1199/19, зокрема відзначив, що, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 ЦК України, статтею 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 Господарського кодексу України приймається до уваги, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними конкретизуються судом у кожному конкретному випадку.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення (рішення Конституційного суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013). Подібні висновки містяться і у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №918/116/19.

При цьому, суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення штрафних санкцій; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення штрафу. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення неустойки, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін враховано, а які відхилено (ст. 86, 236-238 ГПК України) (постанова Верховного Суду від 17.07.2021 у справі №916/878/20).

Колегія суддів вважає обґрунтованим та правомірним, а також таким, що враховує баланс інтересів сторін справи, висновок суду першої інстанції про зменшення заявленої позивачем пені в розмірі 2513,24 грн до 1000,00 грн та штрафу з 80403,96 грн до 20000,00 грн.

Щодо заявлених позивачем до стягнення з відповідача 14166,41 грн інфляційних нарахувань та 50429,49 грн 30% річних, колегія суддів зазначає наступне.

Сторони у договорі поставки №02022023-1 від 02.02.2023 визначили інший розмір процентів річних, ніж передбачений частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, а саме - в розмірі 30%.

Закріпивши принцип свободи договору у Цивільного кодексу України, законодавець також визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу другого частини третьої статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, зокрема, всупереч принципам справедливості, добросовісності, розумності.

Згідно з правовим висновком, що сформульований у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, щодо можливості зменшення (відмови у стягненні) судом загального розміру процентів річних, виходячи із принципів розумності, справедливості та пропорційності, Велика Палати Верховного Суду зазначила наступне:

- справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин (пункт 8.20);

- закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах (пункт 8.26);

- господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань (пункт 8.32);

- якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (пункт 8.33);

- відповідно до положень статті 611, частини 3 статті 692, статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана сума річних у визначеному за договором розмірі від несплаченої загальної вартості товару є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання (пункт 8.34);

- звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру (пункт 8.36);

- з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві та виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених у статті 233 ГК України, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання (пункти 8.37 -8.38).

Перевіривши в апеляційному провадженні заявлений позивачем розрахунок процентів річних та інфляційних втрат, колегія суддів зазначає, що останні нараховані правильно.

Однак, враховуючи неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді 30 процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зменшення стягнення заявленої суми до 10000,00 грн, а в решті стягнення відсотків річних відмовив. Водночас, заявлені до стягнення 14166,41 грн інфляційні втрати задоволено правомірно.

Щодо заяви позивача про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 46162,48 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Позивач на підтвердження надання правничої допомоги подав копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2059 від 30.06.2011, витяг з договору про надання правової допомоги №б/н від 04.04.2025, ордер №1528662 від 12.06.2025, платіжну інструкцію №4876 від 11.04.2025.

Як передбачено ст.123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Пунктами 2, 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Як встановлено статтею 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах КГС ВС від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

Зокрема, судом першої інстанції відмовлено в задоволені заяви позивача про забезпечення позову, тому покладення на відповідача повної суми витрат на професійну правничу допомогу не відповідає фактичному обсягу її надання та результатам вчинених адвокатом процесуальних дій.

Враховуючи заявлене клопотання представника відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим та справедливим висновок суду першої інстанції про зменшення витрат позивача на професійну правову допомогу до 30000,00 грн.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

Стандарт доказування вірогідності доказів, на відміну від достатності доказів, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Належність доказів це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому, питання про належність доказів остаточно вирішується судом (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 зі справи №910/4055/18, від 16.04.2019 зі справи №925/2301/14).

Приймаючи до уваги наведене вище, враховуючи наявні у матеріалах справи докази, встановлені факти та зміст позовних вимог, виходячи із засад розумності і справедливості, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквавіка - Т" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Новатор" 95719,00 грн боргу, 1000,00 грн пені, 14166,41 грн інфляційних втрат, 20000,00 грн штрафу, 10000,00 грн процентів та 30000,00 грн витрат на правничу допомогу, та відмову у решті позовних вимог.

Згідно з ч.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі "Гарсія Руїс проти Іспанії").

В силу приписів ч.1 ст.276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Відповідно до положень ст.129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за апеляційний перегляд рішення у справі покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст.269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквавіка-Т" на рішення Господарського суду Вінницької області від 06.02.2026 у справі №916/2181/25 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 14.04.2026.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Миханюк М.В.