УХВАЛА

м. Київ

16.04.2026Справа № 910/1353/26

за клопотанням Товариства з обмеженою відповідальністю «Скай-Енерджи» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 910/1353/26

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Скай-Енерджи»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 753168,00 грн.

Суддя: Людмила ШКУРДОВА.

Представники сторін: без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Скай-Енерджи» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 753168,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2026 р. закрито провадження у справі № 910/1353/26.

24.03.2026 р. до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Скай-Енерджи» надійшло клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якому заявник просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11000,00 грн.

Частиною 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2026 р. прийнято до розгляду клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Скай-Енерджи» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 910/1353/26 та запропоновано Акціонерному товариству «Українська залізниця» подати письмові пояснення чи заперечення стосовно клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Розглянувши клопотання позивача про покладення на відповідача понесених позивачем витрат на правову допомогу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Порядок розподілу судових витрат визначений ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Суд зазначає, що норми ч. 3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України мають застосовуватись у разі закриття провадження у справі не лише через відмову позивача від позову, а й через відсутність предмету спору.

При застосуванні ч. 3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття судом провадження за відсутності предмета спору (на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України) немає значення, ким саме було ініційоване питання про закриття провадження сторонами чи судом.

При цьому, за загальним правилом добросовісний позивач вправі розраховувати на можливість відшкодування йому витрат на правничу допомогу, понесених ним до моменту закриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Скай-Енерджи» у даній справі здійснювалось адвокатом Литвиненком Михайлом Володимировичем, повноваження якого підтверджуються довіреністю (копія міститься в матеріалах справи) та договором № 02-ЮП від 27.12.2025 р.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу до матеріалів справи надано: договір № 02-ЮП від 27.12.2025 р., акт приймання-передачі наданих послуг № 2 від 20.03.2026 р. згідно договору № 02-ЮП від 27.12.2025 р., платіжну інструкцію № Е000005008 від 20.03.2026 р.

Як вбачається з акту приймання-передачі наданих послуг № 2 від 20.03.2026 р., адвокатом надано позивачу наступні послуги:

- аналіз договору поставки № ПК/МТЗ/25044/Ю від 31.01.2025 р. (3 години вартістю 3000,00 грн.);

- проведення претензійно-позовної роботи за договором поставки № ПК/МТЗ/25044/Ю від 31.01.2025 р. (2 години вартістю 2000,00 грн.);

- складання позовної заяви (2 години вартістю 5000,00 грн.);

- підготовка додатків до позовної заяви (1 година вартістю 1000,00 грн.);

- реєстрація позовної заяви (1 година вартістю 770,00 грн.).

Матеріалами справи підтверджується, що позивач отримав юридичні послуги на суму 11770,00 грн., однак просить суд стягнути з відповідача лише 11000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Заперечуючи проти заяви позивача, відповідач зазначає, що:

- у договорі № 02-ЮП від 27.12.2025 р. не визначено розміру гонорару та порядок його обчислення (фіксований розмір або погодинна оплата);

- зміст договору № 02-ЮП від 27.12.2025 р. (форма його викладу) не може свідчити про безумовну домовленість сторін про порядок обчислення гонорару та порядок його сплати;

- договір № 02-ЮП від 27.12.2025 р. не було укладено з адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням, які здійснюють захист, представництво або надають інші види правничої допомоги.

Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, відповідно до положень ст.ст. 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.

У даному випадку суд зазначає, що виокремлення юридичних послуг у вигляді аналізу договору поставки, проведення претензійно-позовної роботи за договором та підготовки додатків до позовної заяви, як самостійного виду адвокатських послуг, є необґрунтованим та охоплюється діями адвоката з підготовки та складання позовної заяви, а тому є неспівмірним із фактично наданим обсягом юридичної допомоги.

Також необґрунтованими є вимоги позивача про покладення на відповідача послуг професійної правничої допомоги у вигляді реєстрації позовної заяви, оскільки такі послуги не є видами адвокатських послуг, перелік яких визначений ст. 19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такі послуги носять не правовий, а організаційно-технічний характер та не належать до витрат на професійну правничу допомогу.

Разом з тим, суд відхиляє посилання відповідача на те, що договір № 02-ЮП від 27.12.2025 р. не було укладено з адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням, які здійснюють захист, представництво або надають інші види правничої допомоги, оскільки формальні зауваження відповідача щодо зазначення статусу ФОП у договорі не спростовують факту надання правничої допомоги адвокатом, та не впливають на обов`язок компенсації понесених витрат, оскільки визначальним є реальний зміст правовідносин та фактичне надання послуг адвокатом.

При цьому, суд зазначає, що будь-яких доказів або підтверджених документально обґрунтувань чи розрахунків, які б свідчили про неналежність чи ненадання позивачу правової допомоги у даній справі адвокатом Литвиненком Михайлом Володимировичем, відповідач до справи не надав.

Дослідивши надані позивачем докази, враховуючи заперечення відповідача, зважаючи, що справа № 910/1353/26 не є складною, практика щодо розгляду аналогічних справ є сталою та сформованою, приймаючи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, ціну позову, рівень складності, характеру спору та юридичної кваліфікації правовідносин у справі, враховуючи обсяг поданих позивачем доказів на підтвердження своїх вимог, суд, керуючись ч.ч. 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку щодо зменшення заявлених Товариством з обмеженою відповідальністю «Скай-Енерджи» до стягнення витрат на професійну правничу допомогу до 5000,00 грн. від попередньо заявленої суми 11000,00 грн., яка є неспівмірною зі складністю справи, обсягом матеріалів у справі та кількістю підготовлених процесуальних документів.

Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 130, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Скай-Енерджи» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 910/1353/26 задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Скай-Енерджи» (49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Героїв Рятувальників, буд. 8, оф. 24, код 43715264) 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.

3. У задоволенні решти клопотання відмовити.

Дана ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції у встановлені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України строки.

Суддя Людмила ШКУРДОВА