ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2026 Справа № 914/4090/25

За позовною заявою: Першого заступника керівника Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області в особі Державної екологічної інспекції у Львівській області, м.Львів

до відповідача: Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області, с.Давидів Львівської області

про стягнення 415619,32 грн шкоди, завданої навколишньому природному середовищу

Суддя Ділай У.І.

Секретар Ю.І.Кохановська

За участю представників:

Від прокуратури: Ю.М.Дмитришин

Від позивача: С.В.Попадюк - представник

Від відповідача: М.Б.Марушечко - представник

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.12.2025, справу №914/4090/25 розподілено судді У.І.Ділай.

Ухвалою від 01.01.2026 прийнято до розгляду позовну заяву за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 27.01.2026.

Ухвалою від 27.01.2026 розгляд справи відкладено на 12.02.2026.

Ухвалою від 12.02.2026 продовжено строк розгляду підготовчого провадження у справі та відкладено судове засідання на 03.03.2026.

Ухвалою від 03.03.2026 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.04.2026.

Представники прокуратури та позивача в судовому засіданні від 14.04.2026 підтримали позов, з підстав наведених у позовній заяві та з посиланням на матеріали справи.

У судовому засіданні від 14.04.2026 представник відповідача проти позову заперечив, просив відмовити в його задоволенні.

В процесі розгляду матеріалів справи суд

встановив:

Згідно з позовом, Пустомитівською окружною прокуратурою Львівської області при виконанні повноважень, визначених ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», встановлено факти незаконної рубки дерев на земельних ділянках комунальної форми власності на території Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області.

Так, в період з 18.03.2025 по 28.04.2025 Державною екологічною інспекцією України проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства Давидівською сільською радою Львівського району. Під час проведеного обстеження, виявлено незаконну рубку дерев різних порід в загальній кількості 37 штук на земельній ділянці комунальної власності, яка знаходиться за межами населеного пункту с. Шоломинь, поблизу церкви та кладовища за географічними координатами: 49.73725 Пн, 24.19161* Сх, на території Давидівської сільської ради Львівського району.

В ході обстеження на вищевказаній земельній ділянці виявлено незаконну рубку: 2 дерев породи дуб діаметрами пня біля шийки кореня 43 см, 10 см; 15 дерев породи модрина діаметрами пня біля шийки кореня 32 см, 23 см, 40 см, 27 см, 33 см, 21 см, 31 см, 40 см, 37 см, 40 см, 34 см, 33 см, 44 см, 48 см, 46 см; 20 дерев породи сосна діаметрами пня біля шийки кореня 31 см, 35 см, 26 см, 35 см, 23 см, 41 см, 23 см, 30 см, 28 см, 33 см, 33 см, 34 см, 43 см, 42 см, 20 см, 36 см, 35 см, 34 см, 30 см, 36 см; всього - 37 незаконно зрубаних сироростучих дерев.

Виявлені державними інспекторами наслідки незаконної порубки дерев різних порід в кількості 37 штук пнів на земельній ділянці комунальної власності, яка знаходиться за межами населеного пункту с. Шоломинь, на території Давидівської сільської ради Львівського району, поблизу церкви та кладовища за географічними координатами: 49.73725° Пн, 24.19161* Сх, зафіксовані першочергово у Акті обстеження від 09.04.2025 та Польовій переліковій відомості від 09.04.2025, що підписані Державним інспектором Державної екологічної інспекції у Львівській області та старостою Звенигородського старостинського округу Давидівської сільської ради.

Надалі виявлені порушення викладені в Акті складеному за результатами проведення перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства Давидівською сільською радою № 12 від 28.04.2025, у п. 9 Розділу «Опис виявлених порушень вимог законодавства», який підписаний посадовими особами органу державного нагляду, а також сільським головою Давидівської сільської ради.

Прокуратура звернула увагу, що на час проведення заходів порушника, який здійснив незаконну вирубку на місці встановлено не було.

Згідно з розрахунками виконаних Державною екологічною інспекцією у Львівській області, розмір вказаної шкоди на земельній ділянці комунальної власності становить 415619,32грн.

Водночас прокуратура зазначила, що Давидівською сільською радою не встановлювалась відновна вартість за видалення зелених насаджень, оскільки не надавалось дозволів на зрізку насаджень, про що зазначено у Акті від 28.04.2025 № 12.

07.05.2025 Інспекцією повідомлено Головне управління Національної поліції у Львівській області та Пустомитівську окружну прокуратуру про виявлені порушення та завдані збитки для вирішення питання про наявність ознак кримінального правопорушення.

Листом від № 6326/03.01-05 від 12.11.2025 Давидівська сільська рада повідомила прокуратурі, що про незаконну рубку 37 дерев, органу місцевого самоврядування стало відомо в ході проведення Інспекцією планової перевірки, копію акту за результатами якого отримано 28.04.2025; даний акт сільською радою не оскаржений. Також орган місцевого самоврядування повідомив, що земельна ділянка за межами населеного пункту с. Шоломинь, поблизу церкви та кладовища за географічними координатами: 49.73725° Пн, 24.19161* Сх, на території Давидівської сільської ради Львівського району, де виявлено факт незаконної порубки 37 дерев, не сформована і не має визначеного кадастрового номеру, а за цільовим призначенням належить до кладовища, згідно з планово-картографічними матеріалами.

Відповідно до листа Відділу поліції № 3 Львівського районного управління № 2 ГУНП у Львівській області від 12.12.2025 № , в провадженні слідчого відділення перебувають матеріали кримінального провадження №0000393 від 20.05.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, що розпочате за фактом незаконної порубки 37 дерев породи дуб, модрина, сосна на території Давидівської сільської ради, за межами населеного пункту с. Шоломинь.

На запит Пустомитівської окружної прокуратури від 26.11.2025 № 14.55/04-29-5174ВИХ-25, Головне управління Держгеокадастру у Львівській області листом від 23.12.2025 № 10-13-0.2-6189/2-25, повідомило, що на час розгляду запиту відомості про земельні ділянки, на яких розміщені церква і кладовище (визначені з використанням наданих географічних координат), та відомості про суміжні земельні ділянки до Державного земельного кадастру не внесені. Правовстановлюючі документи на право власності чи користування на земельні ділянки, на яких розташовані Церква Різдзва Пресвятої Богородиці УГКЦ та кладовища, не видавались.

За обставинами цієї справи прокуратура вважає, що відповідальність сільської ради за встановлених у справі обставин прямо передбачена частиною другою статті 107 Лісового кодексу України, де визначено обов`язок органу місцевого самоврядування відшкодувати заподіяну лісу шкоду за наявності таких умов у їх сукупності - якщо особи, винні у заподіянні шкоди, не встановлені та якщо ліс, якому була заподіяна шкода, знаходиться у межах території органу місцевого самоврядування.

При цьому прокуратура зазначила, що статус потерпілої сторони у кримінальному провадженні №0000393 від 20.05.2025, не перешкоджає пред`явленню даної позовної заяви до сільської ради, як до органу місцевого самоврядування, внаслідок бездіяльності якого завдано шкоди інтересам держави.

Спір виник внаслідок заподіяння шкоди, завданої внаслідок незаконної порубки лісових ресурсів. Відтак, прокуратура подала позов до відповідача про стягнення 415619,32грн матеріальної шкоди.

В обґрунтуванні наявності підстав для представництва та необхідність захисту інтересів держави прокуратура зазначила, що факт незаконної порубки деревини завдає шкоди довкіллю, порушує встановлений законодавством порядок охорони навколишнього природного середовища, порушує інтереси держави та не може залишатися без реагування органів прокуратури.

Разом з тим, листом окружної прокуратури №14.55/04-29-4635ВИХ-25 від 29.10.2025 поінформовано екологічну інспекцію про факт незаконної самовільної рубки та про завдану шкоду в розмірі 415619,32грн. У відповідь інспекція повідомляла, що заходи захисту порушених інтересів держави стосовно завданої шкоди не вживалися, оскільки матеріали перевірки скеровано до поліції. При цьому в екологічна інспекція просила в її інтересах подати позов до суду.

26.11.2025 прокуратура повідомила екологічну інспекцію про намір вжиття заходів представницького характеру в межах повноважень наданих ст.ст.23,24 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідач заперечив проти позову з огляду на таке.

Давидівська сільська рада не вчиняла жодних дій, спрямованих на зрізку дерев, та відсутні докази протиправної бездіяльності, яка перебувала б у прямому причинному зв`язку з фактом незаконної рубки. При цьому вина Давидівської сільської ради не доведена та не може презюмуватися. Отже, склад цивільного правопорушення відсутній, що саме по собі є підставою для відмови у покладенні відповідальності.

Також відповідач вважає посилання прокуратури на частину другу статті 107 Лісового кодексу України (надалі ЛК України) безпідставним, зважаючи на те, що Лісовий кодекс України застосовується виключно до правовідносин, пов`язаних із лісами та лісовими насадженнями, а не до будь-яких дерев або зелених насаджень. При цьому, наявність дерев на земельній ділянці не є достатньою підставою для визнання їх лісом або лісовими насадженнями у розумінні Лісового кодексу України.

Водночас, за міркуваннями відповідача, окремі дерева або групи дерев, розташовані на землях іншого цільового призначення, не підпадають під правове регулювання ЛК України. Оскільки позивач не довів, що спірні насадження є лісовими, відсутні правові підстави для застосування статті 107 Лісового кодексу України та покладення відповідальності на Давидівську сільську раду. Якщо позивач не довів, що на спірній ділянці саме сформовані лісові насадження (стримані лісом або самозалісненням), або якщо йдеться про окремі дерева/групи дерев, то правові підстави застосовувати саме норму лісового кодексу - відсутні.

Відповідач звернув увагу, що земельна ділянка, на якій виявлено зрізку дерев, має цільове призначення для розміщення та обслуговування кладовища, не належить до земель лісогосподарського призначення та не є лісом у розумінні статей 1, 4 Лісового кодексу України. Відтак, норми Лісового кодексу не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду щодо необхідності правильної правової кваліфікації об`єкта шкоди.

Разом з тим, відповідач зазначив, що спірна земельна ділянка комунальної власності знаходиться за межами населеного пункту с. Шоломинь, (кладовище) поблизу церкви та огороджена парканом.

Покликаючись на практику Верховного Суду, відповідач відзначає, що покладення на орган місцевого самоврядування обов`язку з відшкодування шкоди, заподіяної незаконною зрізкою дерев невстановленими особами на території кладовища, є протиправним та необґрунтованим.

Отже, на думку відповідача, кладовище, парк, сквер, узбіччя, землі комунального призначення автоматично виключають лісовий режим, якщо інше не доведено.

Крім того, відповідач повідомив, що відповідно до постанови слідчого СВ Відділу поліції № 3 Львівського районного управління № 2 ГУНП У Львівській області Вальчук Д-Л.І, про визнання юридичної особи потерпілим у кримінальному провадженні від 06.01.2026 Давидівську сільську раду Львівського району Львівської області визнано потерпілим у кримінальному провадженні №0000393 від 20.05.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, що розпочате за фактом незаконної порубки 37 дерев породи дуб, модрина, сосна на території Давидівської сільської ради, за межами населеного пункту с. Шоломинь.

При прийнятті рішення суд виходить із такого.

Щодо права прокуратури на звернення до суду з цим позовом, суд враховує наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

В частині 1 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті. Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.

За положеннями частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Згідно із правовою позицією, викладеною у постанові колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17 підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема (але не виключно): повідомленням прокурора на адресу відповідного компетентного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від такого органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Таким чином, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає компетентний орган.

Однією з підстав для представництва є бездіяльність компетентного органу, яку прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 викладено, зокрема, правовий висновок про те, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

У статті 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно зі ст. 1 Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

За положеннями ст. 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Судом встановлено, що до моменту звернення прокурора з даним позовом до господарського суду, а також після подання прокурором позову, екологічна інспекція не зверталася до суду з позовом про стягнення шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Таким чином, при зверненні до суду з вказаним позовом Пустомитівською окружною прокуратурою було дотримано вимоги статті 23 Закону України "Про прокуратуру", у зв`язку з невжиттям компетентними органами відповідних заходів, спрямованих на захист інтересів держави у спірних відносинах протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо про порушення інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовуванні в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

За змістом пункту "ї" частини 1 статті 15 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Частиною 1 статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" унормовано, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

За приписами статті 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, серед іншого, передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі (частина 1 статті 69 цього Закону).

Відповідно до частин 1, 3 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.

Як зазначено у підпункті 1 пункту "б" частини 1 статті 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження: здійснення контролю за додержанням природоохоронного законодавства, використанням і охороною природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.

Отже, відповідні законодавчі норми наділяють органи місцевого самоврядування повноваженнями здійснювати контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, охороною природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.

Такі повноваження покладено як безпосередньо на місцеві ради, так і передбачена можливість здійснювати їх через виконавчі органи, які створюються відповідними радами і є підконтрольними та підзвітними їм.

При цьому відносини, які стосуються володіння, користування та розпоряджання лісами і спрямовуються на забезпечення охорони, відтворення та сталого використання лісових ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства (лісові відносини) регулює ЛК України.

Відповідно до статті 107 ЛК України підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України. Шкода, заподіяна лісу, не наданому в користування, у разі невстановлення осіб, винних у заподіянні шкоди, відшкодовується органом місцевого самоврядування, у межах території якого знаходиться ліс, якому заподіяна шкода.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постановах від 19.09.2024 у справі N 918/1356/23 та від 06.05.2025 у справі N 918/710/24 частина 2 статті 107 ЛК України в редакції, чинній з 10.07.2022, передбачає обов`язок органу місцевого самоврядування відшкодувати заподіяну лісу шкоду.

Аналіз частини 2 статті 107 ЛК України свідчить про те, що такий обов`язок виникає в органу місцевого самоврядування за наявності таких умов у їх сукупності: якщо особи, винні у заподіянні шкоди, не встановлені та ліс, якому була заподіяна шкода, знаходиться у межах території органу місцевого самоврядування.

Відповідальність місцевих рад за стан навколишнього природного середовища на своїй території передбачена і статтею 15 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища".

Зміст приписів частини 2 статті 107 ЛК України кореспондується з приписами статті 15 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" щодо покладення відповідальності на орган місцевого самоврядування, на території якого завдана шкода.

Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначено статтею 1166 ЦК України, яка встановлює, що майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК України необхідно довести такі елементи: 1) неправомірність поведінки особи; неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду зокрема невиконання завдавачем шкоди покладених на нього обов`язків; 2) наявність шкоди; під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо); 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; 4) вина особи, що завдала шкоду.

Враховуючи вимоги статті 1166 ЦК України, у вирішенні спору про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу слід виходити з презумпції вини правопорушника. Отже, позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки, відповідач повинен довести, що у його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Як встановлено господарським судом, факт незаконної рубки 37 сироростучих дерев (породи дуб, модрина, сосна) на земельній ділянці комунальної власності, яка знаходиться за межами населеного пункту с.Шоломинь, поблизу церкви та кладовища, на території Давидівської сільської ради Львівського району, підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, актом обстеження від 09.04.2025 складеним за участю посадових осіб ДЕІ у Львівській області та старости Звенигородського старостинського округу Давидівської сільської ради.

Згідно з частиною шостою статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід. Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

Якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями. Зауваження суб`єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід`ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю). У разі відмови суб`єкта господарювання підписати акт посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить до такого акта відповідний запис.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 26 травня 2022 року у справі № 922/2317/21, від 26 липня 2022 року у справі № 924/883/21, від 18 травня 2023 року у справі № 914/669/22, для встановлення факту правопорушення основним доказом є акт перевірки, в якому зафіксований факт правопорушення та який відповідно до статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» є документом, що фіксує факт проведення планових, позапланових перевірок суб`єктів господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства, зокрема у сфері охорони навколишнього природного середовища.

За обставинами цієї справи, староста Звенигородського старостинського округу Давидівської сільської ради підписав без заперечень та зауважень акт обстеження від 09.04.2025 і польову перелікову відомість. Акт складений за результатами перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 28.04.2025 №12 підписаний сільським головою Давидівської сільської ради без заперечень та зауважень також.

Доказів оскарження акту обстеження земельної ділянки в судовому порядку - матеріали справи не містять.

Отже, факт вчиненого правопорушення у сфері лісових відносин у спірних правовідносинах є встановленим, підтвердженим належними та допустимими доказами, визнаний відповідачем.

Відповідач факт незаконної рубки невстановленими особами 37 дерев не спростував.

20.05.2025 Відділом поліції № 3 Львівського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції у Львівській області відкрито кримінальне провадження №0000393.

Згідно з п. 24 Прикінцевих та Перехідних положень Земельного кодексу України, які набули чинності з 27.05.2021, землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель визначених указаним пунктом. Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом. Саме органи місцевого самоврядування та їх виконавчі органи в межах своєї компетенції вирішують питання про відведення такої земельної ділянки, відповідно до загальних норм земельного законодавства та спеціальних норм, які встановлюють вимоги до таких об`єктів, зокрема до порядку їх розміщення та утримання.

Так, ч. 5 ст. 8 Закону України «Про поховання та похоронну справу» передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх виконавчі органи в межах своєї компетенції вирішують відповідно до закону питання про відведення земельних ділянок для організації місць поховання. Відповідно до ст. 28 цього Закону землі, на яких розміщені місця поховання, є об`єктами права комунальної власності, крім випадків, передбачених статтею 23-1 цього Закону, і не підлягають приватизації або передачі в оренду. На території місця поховання не можуть бути розташовані об`єкти іншої форми власності, крім комунальної, за винятком випадків, передбачених статтями 23-1 та 29 цього Закону.

Як встановлено судом та не заперечено сторонами, спірна земельна ділянка, на якій здійснений незаконний поруб дерев, перебуває у комунальній власності територіальної громади в особі Давидівської сільської ради. На земельну ділянку землевпорядна документація не виготовлялась, земельна ділянка не сформована та не має визначеного кадастрового номеру, не передана у власність чи користування, дозволи на вирубку дерев на земельній ділянці не надавались (відповідно до листів Давидівської сільської ради від 24.03.2025 та від 12.11.2025, листа ГУ Держгеокадастру від 23.12.2025).

Досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000393 триває. Конкретні особи, винні у заподіянні шкоди незаконною вирубкою дерев не встановлені, про що вказує прокурор і ці обставини відповідач не спростував.

Здійснення контролю за додержанням природоохоронного законодавства, використанням і охороною природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів належить до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, згідно зі статтею 35 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", статтею 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

У контексті застосування статті 107 ЛК України протиправна поведінка відповідача полягає в тому, що він не виконав свого обов`язку щодо здійснення охорони лісу від незаконних рубок, не здійснив контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідач, допустивши протиправну бездіяльність у вигляді нездійснення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних рубок на належній йому території, діяв всупереч правовим приписам, що призвело (причинно-наслідковий зв`язок) до незаконного вирубування невстановленими особами дерев та спричинення шкоди лісу. Вина відповідача презюмується та ним не спростована.

Відповідно до розрахунку виконаного Державною екологічною інспекцією у Львівській області від 15.04.2025, розмір шкоди, яка завдана навколишньому природному середовищу внаслідок рубки дерев, заявлений прокурором до стягнення, становить 415619,32грн.

Заперечення відповідача про те, що окремі дерева або групи дерев, розташовані на землях іншого цільового призначення, не підпадають під правове регулювання ЛК України, відтак відсутні правові підстави для застосування статті 107 Лісового кодексу України та покладення відповідальності на Давидівську сільську раду Господарський суд Львівської області відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 1 ЛК України ліс - тип природних комплексів (екосистема), у якому поєднуються переважно деревна та чагарникова рослинність з відповідними ґрунтами, трав`яною рослинністю, тваринним світом, мікроорганізмами та іншими природними компонентами, що взаємопов`язані у своєму розвитку, впливають один на одного і на навколишнє природне середовище.

Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Самозалісена ділянка - земельна ділянка будь-якої категорії земель (крім земель лісогосподарського призначення, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення) площею понад 0,5 гектара, вкрита частково чи повністю лісовою рослинністю, залісення якої відбулося природним шляхом.

Інші лісовкриті землі - земельні ділянки, вкриті лісовою рослинністю, заростями багаторічних дерев`янистих кущових рослин, у тому числі самозалісені, та не надані для ведення лісового господарства.

Згідно зі статтею 4 ЛК України, до лісового фонду України належать усі ліси на території України незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, у тому числі лісові ділянки, захисні насадження лінійного типу площею не менше 0,1 гектара, інші лісовкриті землі.

При цьому за ч. 2 ст. 4 ЛК України, до лісового фонду України не належать, зокрема, зелені насадження в межах населених пунктів (парки, сади, сквери, бульвари тощо), які не віднесені в установленому порядку до лісів; окремі дерева і групи дерев, чагарники на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Отже, згідно з положеннями Лісового кодексу України віднесення лісів до складу лісового фонду України не залежить від категорії (основного цільового призначення) земельної ділянки, на якій вони зростають. Водночас, заперечення відповідача суперечать визначенню складу лісового фонду України та правовим приписам, які передбачені ч. 2 ст. 4 ЛК України, не підтверджені належними та допустимими доказами, а також не відповідають обставинам справи в частині розташування дерев на спірній місцевості (кладовище) з врахуванням відсутності належним чином сформованої земельної ділянки, яка не надана в користування.

Щодо покликання відповідача на постанови Верховного Суду (зокрема у справах № 922/989/18, №914/2480/18, № 910/10344/19, № 914/1934/19, №640/19921/19), за якими наявність дерев на земельній ділянці не є достатньою підставою для визнання їх лісом або лісовими насадженнями у розумінні Лісового кодексу України господарський суд відзначає, що такі є нерелевантними до обставин цієї справи, а справ №914/2480/18 та № 910/10344/19 не існує.

Крім того, норма, закріплена у частині другій статті 107 ЛК України, на підставі якої позивач звернувся до суду з позовом у цій справі, також не ставить настання відповідальності органу місцевого самоврядування за порушення лісового законодавства у вигляді відшкодування шкоди, заподіяної лісу, у залежність від категорії (цільового призначення) земельної ділянки, на якій розташований ліс, якому була спричинена шкода.

Таким чином, суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що земельна ділянка, на якій був виявлений факт незаконної вирубки дерев, не відноситься до земель лісогосподарського призначення, а мають інше цільове призначення, оскільки цільове призначення земельної ділянки, на якій зростає ліс та на якій був виявлений факт незаконної вирубки дерев, не має значення у разі притягнення органу місцевого самоврядування до відповідальності у вигляді відшкодування шкоди на підставі частини другої статті 107 ЛК України.

Враховуючи наявність завданої шкоди, невстановлення осіб, що її завдали, обов`язок ради з контролю на своїй території за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, фактичну бездіяльність щодо виконання такого обов`язку, а також взаємозв`язок вказаних обставин, господарський суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість позову, у зв`язку з чим вимоги прокурора про стягнення з відповідача шкоди у розмірі 415619,32грн підлягають задоволенню.

Судовий збір покладається на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Керуючись статтями 4, 7, 13, 14, 73, 74, 76-80, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задоволити.

2.Стягнути з Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області (81151, Львівська область, Львівський район, село Давидів, вулиця Незалежності, 1а, ідентифікаційний код 04372313) на користь держави в особі Державної екологічної інспекції у Львівській області (вулиця Стрийська, 98, місто Львів, Львівська область, 79026; ідентифікаційний код 38057086) 415619,32 грн матеріальної шкоди, завданої навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної порубки 37 дерев на земельній ділянці комунальної форми власності за межами населеного пункту с. Шоломинь на території Давидівської сільської ради Львівського району.

3.Стягнути з Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області (81151, Львівська область, Львівський район, село Давидів, вулиця Незалежності, 1а, ідентифікаційний код 04372313) на користь Львівської обласної прокуратури (79005, Львівська область, м. Львів, проспект Шевченка, 17/19, ідентифікаційний код 02910031) 4987,43 грн сплаченого судового збору.

4.Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 22.04.2026.

Суддя Уляна ДІЛАЙ