ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2026 р. Справа № 911/560/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Корсака В.А.

Євсікова О.О.

секретар судового засідання Сергієнко-Колодій В.В.,

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Крамбудіндустрія"

на рішення Господарського суду Київської області від 06.06.2025

у справі № 911/560/23 (суддя Грабець С.Ю.)

за позовом Національного банку України

до Приватного підприємства "Крамбудіндустрія"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Проект-Студія",

про стягнення заборгованості

та

за зустрічним позовом Приватного підприємства "Крамбудіндустрія"

до Національного банку України

про визнання недійсним правочину,

ВСТАНОВИВ:

22 лютого 2023 року на адресу Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Національного банку України (далі - позивач; Національний банк; НБУ) до Приватного підприємства "Крамбудіндустрія" (надалі - відповідач; ПП "Крамбудіндустрія"; апелянт; скаржник) про стягнення заборгованості в сумі 860 743,49 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на порушення відповідачем умов договору № 103653 від 27.09.2021, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість перед НБУ.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.02.2023 відкрите провадження у справі № 911/560/23.

06 квітня 2023 року до Господарського суду Київської області надійшла зустрічна позовна заява Приватного підприємства "Крамбудіндустрія" (в подальшому - позивач за зустрічним позовом) до Національного банку України (далі також - відповідач за зустрічним позовом) про визнання недійсним правочину.

Зустрічні позовні вимоги ґрунтувались на відсутності порушень умов договору з боку ПП "Крамбудіндустрія" та неправомірності розірвання НБУ договору в односторонньому порядку, що оформлений листом Національного банку України № 61-0015/83564 від 01.12.2022.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.04.2023 зустрічний позов Приватного підприємства "Крамбудіндустрія" до Національного банку України про визнання недійсним правочину прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.06.2023 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Товариство з обмеженою відповідальністю "Проект - Студія" (в подальшому - третя особа; ТОВ "Проект - Студія").

Згідно з ухвалою Господарського суду Київської області від 05.07.2023, в справі призначена судова будівельно-технічна експертиза, провадження в справі було зупинено.

30 жовтня 2024 року до Господарського суду Київської області повернуті матеріали справи, разом із супровідним листом та висновком експерта №21338/23-44 від 23.10.2024 за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи у господарській справі № 911/560/23; провадження у справі ухвалою суду було поновлено.

Рішенням Господарського суду Київської області від 06.06.2025 задоволено повністю первісний позов Національного банку України до ПП "Крамбудіндустрія" про стягнення заборгованості. Стягнуто з ПП "Крамбудіндустрія" на користь Національного банку України 498 285,30 грн. (чотириста дев`яносто вісім тисяч двісті вісімдесят п`ять грн. 30 коп.) основного боргу; 107 165,47 грн. (сто сім тисяч сто шістдесят п`ять грн. 47 коп.) пені; 2 662,07 грн. (дві тисячі шістсот шістдесят дві грн. 07 коп.) 3% річних; 3 488,00 грн. (три тисячі чотириста вісімдесят вісім грн.) суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції; 12 211,15 грн. (дванадцять тисяч дев`ятсот одинадцять грн. 15 коп.) витрат на сплату судового збору та 51 619,68 грн. (п`ятдесят одну тисячу шістсот дев`ятнадцять грн. 68 коп.) витрат, пов`язаних із проведенням судової експертизи. Відмовлено повністю в зустрічному позові ПП "Крамбудіндустрія" до Національного банку України про визнання недійсним правочину.

За висновками місцевого господарського суду, обґрунтованими та доведеними є вимоги позивача про стягнення з відповідача авансу в сумі 498 285,30 грн.

Також судом першої інстанції, на підставі п.п. 10.3., 10.5. договору та ст.ст. 625 ЦК України, зазначено про вмотивованість позовних вимог позивача про стягнення на його користь з відповідача пені, штрафу, 3% річних та втрат від інфляції.

Щодо зустрічних позовних вимог, то за висновками суду І-ої інстанції документів, що б підтверджували недодержання в момент вчинення правочину позивачем вимог, встановлених частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, зокрема при односторонньому розірванні договору, - представник відповідача не надав, а тому зустрічні позовні вимоги про визнання недійсним правочину задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ПП "Крамбудіндустрія" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 06.06.2025 у справі № 911/560/23 та прийняти нове, яким в задоволенні позову Національного банку України відмовити повністю та задовольнити в повному обсязі зустрічний позов ПП "Крамбудіндустрія".

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції було залишено поза увагою, що за весь період виконання робіт на об`єкті відповідачем було закуплено і доставлено на об`єкт матеріали, необхідні для виконання робіт відповідно до наданої Проектної документації, але не використані на момент розірвання договору, на загальну суму 21 952,41 грн., з ПДВ, що підтверджується рахунками на оплату ТТК № 1851 та № 1853 від 02.09.2022.

Також скаржник вказує, що відповідачем виконано певний обсяг робіт, найменування та перелік яких наведено у актах приймання виконаних будівельних робіт (форми № КБ-2в) № 17 1-2-1 ПД та № 18-1-2-1 ПД (додаткові роботи) за жовтень 2022 року, складених виконавцем відповідно до фактично виконаного ним обсягу робіт за весь період виконання робіт за договором. Загальна вартість таких виконаних робіт становить 468 505,44 грн., у т.ч. ПДВ - 78 084,24 грн., з яких вартість використаних матеріалів складає 213 216,52 грн.

Відповідач звертає увагу, що сторонами за їх взаємною згодою, що вбачається із змісту пп. 4.1. договору, змінено загальне правило щодо оплати робіт, установлене ч. 4 ст. 879 ЦК України, та передбачено сплату замовником авансу, який має бути повернутий у невикористаній частині у строк, визначений п. 10.5. договору, в разі дострокового розірвання договору. Разом з тим, як вважає апелянт, висновок місцевого господарського суду про обов`язок відповідача повернути сплачений аванс, є помилковим.

На думку скаржника, сума авансу, заявлена позивачем до повернення, підлягає зменшенню на вартість фактично виконаних виконавцем робіт у розмірі 468 505,44 грн., та невикористаних матеріалів, придбаних для їх виконання, у розмірі 21 952,41 грн.

Щодо зустрічного позову, то ПП "Крамбудіндустрія" зазначило, що ним було вжито всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання (виконання робіт за договором), а у незавершенні робіт у визначений строк винен саме НБУ, який був своєчасно поінформований про невідповідність фактичних умов виконання робіт фактичному стану об`єкта капітального ремонту, що загрожує якості та придатності результату роботи у разі продовження її виконання на підставі проектної документації без її коригування, але не вживав жодних заходів для внесення змін в проектну документацію. Відтак, з огляду також на добросовісність поведінки ПП "Крамбудіндустрія", яке діяло виключно в рамках договору та чинного законодавства, а також відсутності його вини у незавершенні робіт у визначений строк, очевидним є те, що були відсутні правові підстави для одностороннього розірвання договору на підставі п. 5.4.4. договору.

Тому, згідно доводів скаржника, висновки суду І-ої інстанції про не надання ПП "Крамбудіндустрія" документів, що б підтверджували недодержання в момент вчинення правочину позивачем вимог, встановлених частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, зокрема при односторонньому розірванні договору, - не відповідають обставинам справи.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2025, апеляційна скарга ПП "Крамбудіндустрія" в справі № 911/560/23 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Крамбудіндустрія" на рішення Господарського суду Київської області від 06.06.2025 у справі № 911/560/23. Розгляд апеляційної скарги Приватного підприємства "Крамбудіндустрія" на рішення Господарського суду Київської області від 06.06.2025 у справі № 911/560/23 призначено до судового розгляду.

На адресу апеляційного господарського суду від НБУ надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. За твердженнями НБУ, з моменту початку виконання робіт за договором до подання апелянтом 31.03.2023 відзиву № 31/03/23 на позовну заяву жодних актів за формою № КБ-2в та довідок за формою № КБ-3 ПП «Крамбудіндустрія» на адресу Національного банку не направляло, а, отже, підстави для оплати будь-яких коштів або погашення частини авансу шляхом вирахування з суми вартості виконаних робіт відсутні.

В наведеному НБУ звернуло увагу, що у відзиві на позовну заяву апелянт стверджував, що: «Приватне підприємство «Крамбудіндустрія» не мало можливості подати акти виконаних робіт на розгляд позивачу в зв`язку з розірванням договору на підставі пункту 5.4.4. договору». Втім, як вважає НБУ, зазначене твердження суперечить умовам договору, п. 2.4. якого прямо встановлено обов`язок підрядника щомісячно, протягом трьох робочих днів після виконання робіт, складати та передавати замовнику відповідні акти виконаних робіт. Водночас у тексті апеляційної скарги відповідач вже зазначає протилежне, а саме, що: «Позивач направив повідомлення про розірвання договору з 06.12.2022, тоді як акти та довідки щодо виконаних робіт за жовтень 2022 року були направлені відповідачем у жовтні, тобто до моменту направлення повідомлення про розірвання та припинення дії договору внаслідок односторонньої відмови». Таким чином, відповідач надав суперечливі відомості, свідомо спотворюючи свої попередні пояснення, надані в межах розгляду цієї справи, що може ввести суд в оману та є порушенням вимог статті 78 ГПК України, згідно з якою доказами у справі можуть бути лише достовірні відомості, на підставі яких можливо встановити реальні обставини справи. Отже, згідно позиції НБУ, підстави для прийняття позивачем робіт за договором відповідно до ст.ст. 853, 882 ЦК України, - відсутні.

В рамках вказаного НБУ акцентує й те, що роботи з капітального ремонту частково виконувалися ще у серпні та вересні 2022 року, акти за формою № КБ-2в та довідки за формою № КБ-3, складені за їх результатами ПП «Крамбудіндустрія» мало направити Національному банку до 05.09.2022 та 05.10.2022 відповідно. Лист № 61-0015/83564 від 01.12.2022 про дострокове розірвання договору на підставі п. 5.4.4. договору та повідомлення про те, що договір вважатиметься розірваним через 20 календарних днів з дати направлення даного листа, направлено виконавцю 06.12.2022, а тому договір є розірваним з 28.12.2022. Однак, навіть після отримання вищезазначеного повідомлення ПП «Крамбудіндустрія» актів та довідок на адресу замовника не направило. Як вважає НБУ, така бездіяльність відповідача є свідченням того, що підстави для зменшення суми авансу, яка підлягає стягненню у даній судовій справі, на суму начебто виконаних ним робіт відсутні. Разом з цим, до актів відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору обов`язково мають бути додані довідки, які відповідачем не складені взагалі.

Окремо Національним банком зазначається, що наведений перелік робіт у долучених до відзиву на позовну заяву актах форми № КБ-2в начебто виконаних відповідачем робіт і здійснені витрати не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки зазначений обсяг робіт ПП «Крамбудіндустрія» виконано не було.

Додатково НБУ наголошується, що апелянт самовільно зупинив виконання капітального ремонту з 30.09.2022, тобто взагалі не виконував свої зобов`язання за договором та більше не повернувся на об`єкт Національного банку для продовження робіт.

Національний банк підкреслює, що сам факт не виконання умов договору є порушенням зобов`язання, а розірвання укладеного договору є правомірною поведінкою позивача за наслідками бездіяльності відповідача. Крім того, як вважає НБУ, незважаючи на неодноразові звернення з боку позивача з вимогами відновити роботи та продовжити виконання договору, відповідач не відреагував на такі звернення і жодних дій з метою продовження виконання умов договору не вчинив, а тим самим одностороння відмова від договору без належних підстав тягне відповідальність, зокрема - обов`язок повернути аванс.

До суду апеляційної інстанції відповідачем подано письмові пояснення, в яких ПП "Крамбудіндустрія" надало письмові відповіді на питання позивача, подані до суду 30.12.2025. У письмових поясненнях апелянт просить врахувати електронну переписку про те, що 21 вересня 2022 року були заплановані та проводилися в ZOOM виробничі наради у рамках реалізації договору № 103653 від 27.09.2021, також починаючи з 13 жовтня 2022 року були заплановані та проводилися в ZOOM наради для врегулювання питання виконання робіт по капітальному ремонту конструкцій будівлі Центрального сховища Національного банку України за відповідною адресою, з яких вбачається, що питання зупинення виконання робіт, були предметом діалогу сторін, а тому позивач був обізнаний про зупинення робіт та підстави такого зупинення.

З цих підстав скаржником подані для долучення до матеріалів справи нові докази, а саме: за допомогою Gmail листування: виробнича нарада у рамках реалізації договору № 103653; Gmail: врегулювання питання виконання робіт по капітальному ремонту; лист ввезення 12.09.2022.

До апеляційного господарського суду від НБУ надійшли заперечення на додаткові пояснення ПП "Крамбудіндустрія". Згідно аргументів Національного банку, оскільки на момент розірвання договору роботи не виконувалися, строки виконання порушені, об`єкт залишений, а виконання не відновлено, були наявні всі передбачені п. 5.4.4. договору підстави для його одностороннього розірвання замовником.

Колегія суддів зазначає, що в судових засіданнях неодноразово оголошувалась перерва.

Представник апелянта в судовому засіданні 01.04.2026 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи третя особа повідомлена належним чином, що підтверджується довідкою від 24.02.2025 про доставку електронного документа в електронний кабінет останньої.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, враховуючи те, що явка представника третьої особи судом обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованого клопотання третьої особи про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності ТОВ "Проект - Студія", якого належним чином повідомлено про судовий розгляд справи апеляційним господарським судом.

Також судовою колегією зазначається, що відзив на апеляційну скаргу від третьої особи на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходив, що відповідно до частини 3 статті 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення першої інстанції в апеляційному порядку.

Щодо долученого відповідачем в якості нових доказів листування: Gmail: виробнича нарада у рамках реалізації договору № 103653; Gmail: врегулювання питання виконання робіт по капітальному ремонту; листа про ввезення від 12.09.2022 судова колегія зазначає, що статтею 80 ГПК України чітко врегульовано порядок і строки подання доказів учасниками справи.

Згідно з частинами 1-3 статті 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (частини 4, 5 статті 80 ГПК України).

У розумінні наведених положень докази, що підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані учасниками справи одночасно з заявами по суті справи у суді першої інстанції, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем суду та належним чином обґрунтована.

У свою чергу, статтею 269 ГПК України, якою встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною 8 статті 80 ГПК України також передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Водночас, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.

Відтак, суд апеляційної інстанції не вправі надавати оцінку вказаним доказам під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, оскільки наведені у них обставини не були відомі суду першої інстанції під час розгляду справи по суті, а отже не можуть впливати на оцінку законності чи обґрунтованості рішення.

На переконання колегії суддів, така обставина, як необхідність подання нових доказів у суді апеляційної інстанції на спростування позиції іншої сторони, викладеної у позовній заяві чи у відзиві, не може бути визнана поважною причиною неподання доказів у встановлений процесуальний строк.

Відповідач не обґрунтував належним чином причин неподання до суду першої інстанції доказів листування: Gmail: виробнича нарада у рамках реалізації договору № 103653; Gmail: врегулювання питання виконання робіт по капітальному ремонту; листа про ввезення від 12.09.2022, враховуючи, що в силу ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Крім того, з часу відкриття судом першої інстанції провадження у цій справі та до моменту прийняття оскаржуваного рішення відповідач не був обмежений в праві ознайомлюватися з матеріалами справи та, за необхідності, подавати додаткові докази.

Тому, долучені відповідачем нові докази, а саме листування: Gmail: виробнича нарада у рамках реалізації договору № 103653; Gmail: врегулювання питання виконання робіт по капітальному ремонту; листа про ввезення від 12.09.2022, не приймається апеляційним господарським судом до уваги на стадії апеляційного перегляду цієї справи.

Крім того, в письмових поясненнях від 13.02.2026 відповідач не наводить поважності причин неподання таких доказів до суду першої інстанції та не просить поновити йому процесуальний строк на їх прийняття судом апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 29 вересня 2021 року між Національним банком України та Приватним підприємством "Крамбудіндустрія" був укладений договір № 103653 (скорочено - договір), відповідно до умов якого, відповідач зобов?язовувався виконати роботи з капітального ремонту конструкцій будівлі Центрального сховища позивача, а позивач зобов`язався виконані відповідачем роботи прийняти та оплатити.

Згідно з п. 2.1. договору строк виконання в повному обсязі не повинен перевищувати 90 (дев`яносто) календарних днів від дня відправлення листа повідомлення про початок виконання робіт за договором, яке надсилається на офіційну електронну адресу відповідача: . Звітним періодом за договором є місяць.

Відповідно до п. 3.1. договору ціна договору (загальна вартість робіт) становить 1 660 951,00 (один мільйон шістсот шістдесят тисяч дев?ятсот п?ятдесят одна гривня) грн, у т. ч. ПДВ (20%) - 276 825,17 грн., відповідно до Договірної ціни (додаток 1 до цього договору) та обсягів, передбачених локальним кошторисом (додаток 2 до цього договору), і включає в себе сплату усіх податків і зборів, обов?язкових платежів, що сплачуються або мають бути сплачені, згідно з діючим податковим законодавством України, та інші витрати, пов?язані з виконанням робіт за цим договором.

Пунктом 4.1. договору встановлено, що позивач протягом 10 (десяти) робочих днів з дати повідомлення про отримання дозволу на виконання робіт перераховує відповідачу аванс у розмірі 30% від ціни договору, що становить 498 285,30 грн. (чотириста дев?яносто вісім тисяч двісті вісімдесят п?ять гривень 30 коп.), у тому числі ПДВ (20%) - 83 047,55 грн.

Приймання-передавання виконаних робіт оформлюється актом приймання виконаних будівельних робіт за формою № КБ-2в (далі - акт) та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за формою № КБ-3 (надалі - довідка), складеною згідно з актом (п. 2.3. договору).

Відповідно до п. 5.1.1. договору відповідач зобов?язується виконати роботи якісно і своєчасно відповідно до умов цього договору, кошторисної документації, будівельних норм і правил.

22 липня 2022 року позивач направив відповідачу лист-повідомлення № 61-0015/50198 про початок виконання робіт за договором та, на виконання пункту 4.1. договору, 29 липня 2022 року позивач перерахував відповідачу аванс у сумі 498 285,30 грн.

Відповідно, відповідач повинен був закінчити роботи не пізніше 20 жовтня 2022 року.

Разом з цим, відповідач роботи не виконав, акти приймання-передачі виконаних робіт сторонами не підписувались.

13 жовтня 2021 року, на виконання п. 5.1.2. договору, був направлений лист №13/10-1 та надісланий на погодження Проект виконання робіт, розроблений та оформлений відповідно до вимог ДБН А.3.1-5:2016 на основі розділу "Проект організації будівництва" проектної документації.

Водночас, листом № 07/10-1 від 07.10.2022 відповідач запропонував позивачу відкоригувати проектну документацію.

Позивач розглянув вищевказаний лист та повідомив відповідача про відсутність підстав для внесення змін до договору в частині коригування проектної документації, термінів виконання робіт чи збільшення ціни договору.

У зв?язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов?язань щодо виконання робіт, позивач направив відповідачу лист № 61-0015/83564 від 01.12.2022 про дострокове розірвання договору та повідомив про те, що договір вважатиметься розірваним через 20 календарних днів з дати направлення цього листа. Також, відповідач був повідомлений про необхідність протягом трьох робочих днів від дня отримання листа, перерахувати на рахунок позивача отриманий аванс та кошти за користування авансом за кожний день з дати його отримання на свій рахунок до дня повернення цих коштів у повному обсязі на рахунок позивача.

У відповідь на лист про розірвання договору позивач отримав від відповідача претензію № 13/12-22 від 13.12.2022 про зобов?язання виконати умови договору шляхом продовження строку його дії на 60 календарних днів та коригування проектної документації.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду з відповідним позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 860 743,49 грн.

У відзиві на позов відповідач проти задоволення позову заперечував, вважав, що проектна документація потребувала коригування, а позивач неправомірно розірвав договір із відповідачем.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції від відповідача надійшла зустрічна позовна заява Приватного підприємства "Крамбудіндустрія" до Національного банку України про визнання недійсним правочину.

Приймаючи до уваги фактичні обставини справи, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо первісних позовних вимог

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст. 849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

У силу ст.ст. 526, 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов Договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання не допускається; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст. 530 ЦК України).

Згідно ст.ст. 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вже зазначалось, 22 липня 2022 року позивач направив відповідачу лист-повідомлення № 61-0015/50198 про початок виконання робіт за договором та, на виконання пункту 4.1. договору, 29 липня 2022 року позивач перерахував відповідачу аванс у сумі 498 285,30 грн.

Відповідно, відповідач повинен був закінчити роботи не пізніше 20 жовтня 2022 року включно.

За змістом п. 2.3. договору приймання передавання виконаних робіт оформлюється Актом приймання виконаних будівельних робіт за формою № КБ-2в та Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за формою № КБ-3, складеною згідно з Актом.

Виконавець протягом 3 (трьох) робочих днів після виконання робіт щомісячно складає та передає на підпис Замовнику Акт та Довідку (п. 2.4. договору).

Пунктом 13.7. договору передбачено, що офіційними електронними адресами замовника є: - для офіційних звернень; - для організаційних та технічних питань; - для питань здійснення розрахунків та оформлення первинних документів. Під час обміну повідомленнями виконавець повинен зазначати отримувачами всі перелічені електронні адреси.

За ст.ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як встановлено, відповідач роботи не виконав, акти приймання-передачі виконаних робіт сторонами у період до вказаної дати не підписувались.

Відповідні акти та довідки протягом 3 (трьох) робочих днів після виконання робіт, щомісячно, виконавець на підпис замовнику не передавав. На всі вищезазначені електронні адреси відповідних документів, що підвереджують виконання будівельних робіт не направляв.

Листом № 07/10-1 від 07.10.2022 відповідач запропонував позивачу відкоригувати проектну документацію.

Позивач розглянув вищевказаний лист та повідомив відповідача про відсутність підстав для внесення змін до договору в частині коригування проектної документації, термінів виконання робіт чи збільшення ціни договору.

У зв?язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов?язань щодо виконання робіт, позивач направив відповідачу лист № 61-0015/83564 від 01.12.2022 про дострокове розірвання договору та необхідність повернення авансу та плати за нього, а також повідомив про те, що договір вважатиметься розірваним через 20 календарних днів з дати направлення цього листа.

Цей лист був отриманий відповідачем 06 грудня 2022 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, долученою до матеріалів справи.

Відповідач направив позивачу претензію № 13/12-22 від 13.12.2022 про зобов?язання виконати умови договору шляхом продовження строку його дії на 60 календарних днів та коригування проектної документації.

Згідно з п. 5.4.4. договору замовник має право достроково в односторонньому порядку розірвати договір у разі невиконання або неналежного виконання зобов?язань відповідачем, в тому числі якщо відповідач своєчасно не розпочав роботи або виконує їх настільки повільно, що закінчення їх у строк, визначений договором, стає неможливим, письмово повідомивши про це відповідача у строк за 20 (двадцять) календарних днів до дати фактичного розірвання договору, та вимагати відшкодування збитків за наявності порушень відповідачем умов договору.

Тим самим, договір був розірваний в односторонньому порядку з 27 грудня 2022 року.

За ст.ст. 98, 99, 104 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів. Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Ухвалою місцевого господарського суду від 05.07.2023 в даній справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза.

30 жовтня 2024 року на адресу Господарського суду Київської області від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експерта № 21338/23-44 від 23.10.2024, з якого вбачається, що проектна документація №34/07-2020, розроблена Товариством з обмеженою відповідальністю "Проект-Студія", за своїм складом, оформленням та порядком затвердження відповідає вимогам нормативно-правовим актам в галузі будівництва, що діяли на час її затвердження, а виконані будівельні роботи та використані матеріали з улаштування балок Б2 не відповідають рішенням проектної документації № 34/07-2020, розробленої товариством з обмеженою відповідальністю "Проект-Студія", та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, зокрема ДБН В.1.2.-14:2-18 "Загальні принципи забезпечення надійності та конструктивної безпеки будівель, споруд, будівельних конструкцій та основ". Подальше проведення робіт з капітального ремонту Центрального сховища Національного банку України, згідно з проектно-кошторисною документацією № 34/07-2020, розробленої Товариством з обмеженою відповідальністю "Проект-Студія", можливе після урахування недоліків, які були виявлені під час проведення будівельних робіт та внесення відповідних змін у проектну документацію у відповідності до вимог ДСТУ 9243.4.2023.

Колегія суддів звертає увагу, що в силу п. 10.5. договору в випадку односторонньої відмови від договору, передбаченої у пункті 10.3. цього договору або у разі розірвання цього договору за згодою сторін, за рішенням суду чи у випадках, передбачених цим договором, відповідач на вимогу позивача зобов??язаний протягом трьох робочих днів з дати її отримання повернути позивачу кошти в сумі отриманого авансу з вирахуванням сум фактично виконаних робіт, які підтверджені актом (актами) про приймання-передавання виконаних робіт, підписаним уповноваженими особами сторін, та здійснити оплату за користування цими коштами в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період користування цими коштами, від суми коштів, що підлягають поверненню, за кожний день з дати їх отримання на свій рахунок до дня повернення цих коштів у повному обсязі на рахунок позивача.

Отже, з урахуванням наведеного, приймаючи до уваги факт розірвання договору, судова колегія погоджується з висновками суду попередньої інстанції про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача боргу в сумі 498 285,30 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

В свою чергу, колегією суддів критично оцінюються доводи апелянта про помилковість висновку місцевого господарського суду про обов`язок відповідача повернути сплачений аванс.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 2 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 10.3. договору в разі відмови відповідача в односторонньому порядку виконувати цей договір або у разі розірвання договору з ініціативи позивача у зв?язку з невиконанням або неналежним виконанням відповідачем зобов?язань за цим договором (крім випадку, передбаченого пунктом 5.2.4. договору) відповідач сплачує позивачу штрафні санкції у розмірі 15% від загальної вартості робіт за цим договором.

Згідно п. 10.5. договору в випадку односторонньої відмови від договору, передбаченої у пункті 10.3. цього договору або у разі розірвання цього договору за згодою сторін, за рішенням суду чи у випадках, передбачених цим договором, відповідач на вимогу позивача зобов?язаний протягом трьох робочих днів з дати її отримання повернути позивачу кошти в сумі отриманого авансу з вирахуванням сум фактично виконаних робіт, які підтверджені актом (актами) про приймання-передавання виконаних робіт, підписаним уповноваженими особами сторін, та здійснити оплату за користування цими коштами в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період користування цими коштами, від суми коштів, що підлягають поверненню, за кожний день з дати їх отримання на свій рахунок до дня повернення цих коштів у повному обсязі на рахунок позивача.

За ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/12876/19 зробила висновки про можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань, що передбачено частиною другою статті 231 ГК України. Звернула увагу також й на те, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Гарантована статтею 61 Конституції України заборона подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення (лат. - non bis in idem - «двічі за одне і те саме не карають») має на меті уникнути несправедливого покарання за одне й те саме правопорушення двічі.

Отже, з огляду на невиконання відповідачем умов договору в частині виконання робіт, перевіривши здійснені позивачем розрахунки пені та штрафу (а.с. 14 т. 1), апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду 1-ої інстанції, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню в розмірі 107 165,47 грн. пені за період з 30.07.2022 по 02.01.2023 та 249 142,65 грн. штрафу, оскільки ґрунтується на відповідних приписах норм матеріального права, що складає:

а) пеня:

Період розрахункуКількість днів у періодіСума
30.07.2022 - 02.01.2023 : 25,00 (облікова ставка НБУ) 498 285,30 (Сума боргу) x (2 x 25,00 : 365) x 157 днів (прострочення) : 15,47 грн.
Всього штрафних санкцій за період: 107 165,47 грн.
б) штраф: 1 660 951,00 грн. х 15% / 100 = 249 142,65 грн.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати і три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, виклала висновки щодо питання застосування положень статті 625 Цивільного кодексу України в разі порушення позадоговірного зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 цього Кодексу.

Так, Велика Палата Верховного Суду з урахуванням положень статті 536 та частини 2 статті 1214 Цивільного кодексу України зазначила, що термін "користування чужими коштами" може використовуватися у двох значеннях: перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу; друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Погодившись із висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15, проте стаття 625 Цивільного кодексу України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що в разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

У постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відступлення, зокрема, від висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 02.03.2016 у справі № 6-2491цс15, про те, що частина 5 статті 11 Цивільного кодексу України не дає підстав для застосування положень статті 625 цього Кодексу в разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

У іншій постанові від 10 квітня 2018 року в справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) Велика Палата Верховного Суду, застосовуючи положення статті 1212 та частини другої статті 625 ЦК України погодилася з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 01 червня 2016 року в справі № 910/22034/15 (провадження № 3-295гс16), про те, що стаття 625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань та зазначила, що у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Вказані висновки також узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у справі № 760/6938/16-ц (провадження № 61-14859св20) від 05 квітня 2021 року.

Таким чином, дія статті 625 ЦК України поширюється на усі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України, та, з урахуванням цього, наявність правових підстав для стягнення із відповідача на користь позивача трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 07.02.2024 у справі № 910/3831/22, нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного одержання відповідачем грошових коштів позивача. Зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає у особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або коли підстава набуття цього майна (коштів) згодом відпала. Це зобов`язання не виникає з рішення суду. Судове рішення в цьому випадку є механізмом примусового виконання відповідачем свого обов`язку з повернення безпідставно отриманих коштів, який він не виконує добровільно.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних нарахованих за період з 10.12.2022 по 12.02.2023, а також втрат від інфляції, визначених за період з 10.12.2022 по 31.12.2022 (а.с. 15 т. 1), суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню, оскільки ґрунтується на відповідних приписах норм матеріального права, що складає:

а) 3% річних:

Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума
з 10/12/2022 до 12/02/2023 498 285,30 x 3 % x 65 : 365 : 100652 662,07 грн.
б) втрати від інфляції:

розрахунок здійснюється за формулою: період з 10/12/2022 до 31/12/2022

ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

останній період

IIc (100,70 : 100) = 1.00700000

Інфляційне збільшення:

498 285,30 x 1.00700000 - 498 285,30 = 3 488,00 грн.

З урахуванням вказаних висновків щодо суті спору, судовою колегією відхиляються, як необґрунтовані, аргументи скаржника щодо наявності підстав для ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні первісного позову.

Щодо зустрічних позовних вимог

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5); правочин, що вчиняється батьками (усиновителями), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6).

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

За ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 цієї ж статті, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Частиною 3 цієї ж статті встановлено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Пунктом 2.1. договору визначено, що строк виконання робіт в повному обсязі не повинен перевищувати 90 (дев?яносто) календарних днів від дня відправлення листа повідомлення про початок виконання робіт за договором, яке надсилається на офіційну електронну адресу відповідача:. Звітним періодом за договором є місяць.

За ст.ст. 651, 849 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Згідно п. 5.4.4. договору позивач має право достроково в односторонньому порядку розірвати договір у разі невиконання або неналежного виконання зобов?язань відповідачем, в тому числі якщо відповідач своєчасно не розпочав роботи або виконує їх настільки повільно, що закінчення їх у строк, визначений договором, стає неможливим, письмово повідомивши про це відповідача у строк за 20 (двадцять) календарних днів до дати фактичного розірвання договору, та вимагати відшкодування збитків за наявності порушень відповідачем умов договору.

Тобто, вказані положення договору корелюються з приписами ст.ст. 651, 849 ЦК України.

Після звернення відповідача до позивача з листом № 07/10-1 від 07.10.2022 про коригування проектної документації та відмови позивача, у зв?язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов?язань щодо виконання робіт, позивач направив відповідачу лист № 61-0015/83564 від 01.12.2022 про дострокове розірвання договору та необхідність повернення авансу та плати за нього, а також повідомив про те, що договір вважатиметься розірваним через 20 календарних днів з дати направлення цього листа.

Отже, зважаючи на положення договору щодо права замовника достроково в односторонньому порядку розірвати договір у разі невиконання або неналежного виконання зобов?язань відповідачем, враховуючи, що належних та достатніх, в силу ст.ст. 76, 77 ГПК України, доказів, які б підтверджували недодержання в момент вчинення правочину позивачем вимог, встановлених частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, а саме одностороннього розірвання договору, ПП "Крамбудіндустрія" в обґрунтування зустрічного позову не надано, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення зустрічних позовних вимог про визнання недійсним договору, зокрема з огляду на його необґрунтованість.

Аналогічних правомірних висновків дійшов й суд 1-ої інстанції.

В свою чергу, колегією суддів відхиляються, як невмотивовані, твердження скаржника у цій частині апеляційної скарги.

Отже, на переконання колегії суддів, аргументи апелянта не знайшли свого підтвердження в межах заявлених вимог, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції через необґрунтованість у розумінні ст.ст. 74, 76, 80, 86, 269 ГПК України. Інші доводи скаржника, прийняті до уваги, однак вони не спростовують вищенаведені висновки про наявність підстав для відмови у задоволенні апеляційної скарги. Водночас, підстав для виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги - суд апеляційної інстанції в розумінні ч. 4 ст. 269 ГПК України не встановив.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1 статті 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК).

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.10.2010 у справі «Трофимчук проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, суди мають належним чином зазначати підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що у цій постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

За висновками судової колегії, доводи апелянта про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку. Рішення Господарського суду Київської області від 06.06.2025 у справі № 911/560/23 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів статті 277 ГПК України не вбачається.

В свою чергу, апелянтом не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

При цьому, викладені у відзиві на апеляційну скаргу твердження позивача знайшли своє підтвердження в частині спростування викладених скаржником в апеляційній скарзі доводів у цілому.

Згідно ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта (ПП "Крамбудіндустрія").

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Крамбудіндустрія" на рішення Господарського суду Київської області від 06.06.2025 у справі № 911/560/23 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 06.06.2025 у справі № 911/560/23 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору, понесені стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Приватне підприємство "Крамбудіндустрія".

4. Справу повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 17.04.2026.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді В.А. Корсак

О.О. Євсіков