ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2026 р. Справа № 910/13040/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Демидової А.М.

Ходаківської І.П.

секретар судового засідання Сергієнко-Колодій В.В.,

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування"

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2025

у справі № 910/13040/25 (суддя Усатенко І.В.)

за позовом Interprojects sp. z o.o. (Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпроджектс")

до Акціонерного товариства "Укргазвидобування"

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Interprojects sp. z o.o. (Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпроджектс") (далі - позивач; ТОВ "Інтерпроджектс"; Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (надалі - відповідач; АТ "Укргазвидобування"; апелянт; скаржник) про стягнення 13 678,97 доларів США.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставним збереженням відповідачем грошових коштів позивача, які він просить повернути, оскільки, з огляду на виконання позивачем зобов`язань за договором поставки, відповідач зобов`язаний повернути суму отриманої банківської гарантії на підставі ст. 27 Закону України "Про публічні закупівлі".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.12.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства "Укргазвидобування" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпроджектс" (Interprojects Spolka z Organiczona Odpowiedzialnoscia) грошові кошти - 13 674 (тринадцять тисяч шістсот сімдесят чотири) долари США та судовий збір - 6 847 (шість тисяч вісімсот сорок сім) грн 51 коп. В частині позовних вимог про стягнення грошових коштів у сумі 4,97 доларів США відмовлено.

Як зазначено місцевим господарським судом, позивач здійснив повне виконання зобов`язання за договором, укладеним між сторонами, а тому наявними є підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 27 Закону України "Про публічні закупівлі" та пункту 10.3 договору в вигляді повернення замовником (відповідачем) суми забезпечення виконання договору про закупівлю послуг після виконання учасником-переможцем договору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, АТ "Укргазвидобування" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2025. Прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим.

Апелянт зазначає про порушення Постачальником своїх договірних зобов`язань щодо строків поставки товару. Тому, в зв`язку з неналежним виконанням контрагентом взятих на себе зобов`язань в частині поставки товару в строки, встановлені договором, з постачальника була стягнена банківська гарантія на суму 13 678,97 дол. США.

Скаржник вказує, що АТ «Укргазвидобування» реалізуючи право на отримання виплати за гарантією, яка забезпечувала належне виконання принципалом зобов`язання, правомірно одержав 13 678,97 дол. США, у зв`язку з чим, банківська гарантія, як односторонній правочин припинилась у зв`язку з її виконанням (ст. 568 ЦК України), що виключає її повернення за приписами п. 10.3 договору та ст. 27 Закону України «Про публічні закупівлі».

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2025, апеляційна скарга відповідача в справі №910/13040/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укргазвидобування" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2025 у справі № 910/13040/25. Розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Укргазвидобування" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2025 у справі № 910/13040/25 призначено на 30.03.2026.

На адресу апеляційного господарського суду від ТОВ "Інтерпроджектс" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. За твердженнями Товариства, апелянт не заперечує, що поставка товару здійснена повністю. Єдиною підставою для стягнення гарантії він називає прострочення строків поставки. При цьому, позивач добровільно сплатив штрафні санкції, нараховані за прострочення, що підтверджується матеріалами справи. Отже, порушення строків виконання було врегульовано в межах договірної відповідальності. Незважаючи на це, відповідач додатково стягнув повну суму банківської гарантії, що призвело до фактичного подвійного задоволення одного й того самого порушення.

Представник апелянта в судовому засіданні 30.03.2026 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, за результатами публічної закупівлі № UA-2024-05-08-001770-a 09 серпня 2024 року між Interprojects sp. z o.o. (Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерпроджектс") (постачальник) та Акціонерним товариством "Укргазвидобування" (покупець) укладений договір поставки (за рознарядкою) № UGV1238/30-24 (скорочено - Договір), згідно з п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити покупцеві спеціалізовану хімічну продукцію (хімічні добавки робочих рідин ГРП), зазначений в специфікації/-ях, що додається/ються до договору і є невід`мною/-ими частиною/-ами, а покупець - прийняти і оплатити такий товар. Під поставкою сторони розуміють передачу товару постачальником для прийняття покупцем.

Найменування/асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна вартість товару вказується у специфікації, яка є додатком № 1 до Договору та є його невід`ємною частиною (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2. Договору ціна товару вказується у специфікації/-ях в гривнях з урахуванням ПДВ (застосовується, якщо постачальник є резидентом України, платником ПДВ) або в іноземній валюті без урахування ПДВ (застосовується, якщо постачальник є нерезидентом відповідно до чинного законодавства України - далі нерезидент України). Загальна ціна договору визначається загальною вартістю товару, вказаного в специфікації/-ях до цього договору та становить до 273480,00 доларів США (включно).

Розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної та пред`явлення постачальником рахунку на оплату (інвойсу), шляхом перерахування на рахунок постачальника, на умовах, що визначені у специфікації (п. 4.1. Договору).

Згідно п.п. 5.1, 5.2, 5.3 Договору строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується у специфікації/-ях до Договору. Обсяг поставки товару (кожної партії товару) визначається в рознарядках Покупця. Відвантаження товару проводиться тільки після отримання Постачальником (позивачем) рознарядки. Відвантаження товару без рознарядки забороняється.

Відповідно до п. 5.3. Договору датою прийняття товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару, форма якого наведена в додатку № 3 до цього договору, який є невід`ємною частиною (застосовується, якщо постачальник є нерезидентом України) або видаткової накладної

За п. 6.3.1. Договору постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені договором.

Пунктом 3 Специфікації № 1 до Договору передбачений строк поставки товару: протягом 90 календарних днів з моменту видачі рознарядки.

Пунктом 10.2 Договору передбачено вимоги забезпечення виконання зобов`язань по договору постачальником: забезпечення виконання зобов`язань по договору здійснюється до укладення договору зокрема наданням банківської гарантії виконання зобов`язань по договору. Банківська гарантія повинна відповідати вимогам, вказаним у формі банківської гарантії як забезпечення виконання зобов`язань за договором закупівлі, яка є додатком № 5 до договору та її сума повинна бути 5% від загальної вартості (ціни) договору.

16.07.2024 між Interprojects sp. z o.o. (Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерпроджектс") (принципал) та Акціонерним товариством "Комерційний банк "Глобус" (банк-гарант) укладено договір про надання гарантії № 40808/ЮГ-24 (по тексту - договір про надання гарантії), відповідно до п. 1.1 якого Гарант надає гарантії виконання договору з метою забезпечення належного виконання принципалом умов договору, що укладається за результатами процедури закупівлі ДК021:2015-24950000-8 "Спеціалізована хімічна продукція (хімічні добавки робочих рідин ГРП", згідно оголошення про закупівлю № UA-2024-05-08-001770-а, що проводилася Акціонерним товариством "Укргазвидобування" (бенефіціар).

Сума і валюта гарантії 13 678,97 доларів США. Строк дії гарантії - з 16.07.2024 по 14.02.2025 включно (п.п. 2.1, 2.2 договору про надання гарантії).

21 серпня 2024 року відповідач підписав та направив позивачу Рознарядку № 1 (вих. № 302.1-022-6209), за якою надав Товариству розпорядження здійснити поставку товару в вказаній в рознарядці кількості; строк поставки 90 календарних днів з моменту видачі рознарядки.

На виконання Рознарядки № 1 від 21.08.2024 позивач у період з 30 жовтня 2024 року по 27 грудня 2024 року здійснив поставку товару в визначеній в рознарядці кількості, а відповідач прийняв цей товар, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі товару: актом приймання-передачі Товару № 1 від 30.10.2024 на загальну суму 44 440,00 дол. США; актом приймання-передачі Товару № 2 від 12.11.2024 на загальну суму 103 400,00 дол. США; актом приймання-передачі Товару № 3 від 27.12.2024 на загальну суму 13 920,00 дол. США. Акти підписані та скріплені печатками обох контрагентів без зауважень.

27 грудня 2024 року відповідач підписав та направив позивачу Рознарядку № 2 (вих. № 302.1-022-10186), за якою надав позивачу розпорядження здійснити поставку товару в вказаній в рознарядці кількості; строк поставки 90 календарних днів з моменту видачі рознарядки.

На виконання Рознарядки № 2 від 27.12.2024 позивач 07 травня 2025 року здійснив поставку товару в визначеній в рознарядці кількості, а відповідач прийняв цей товар, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі товару: актом приймання-передачі Товару № 4 від 07.05.2025 на загальну суму 51 760,00 дол. США; актом приймання-передачі Товару № 5 від 07.05.2025 на загальну суму 59 960,00 дол. США. Акти підписані та скріплені печатками обох контрагентів без зауважень.

Загалом позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар загальною вартістю 273 480,00 доларів США.

Відповідач не заперечує обставин поставки позивачем товару, обумовленого Договором у повному обсязі. Водночас, АТ "Укргазвидобування" зазначає, що поставка відбулась з порушенням строків, визначених в Договорі.

Як зазначав позивач він отримав лист № 1-4642 від 30.12.2024 від Банку-гаранта, яким останній повідомив, що до нього надійшла вимога SWIFT повідомлення від 27.12.2024 про оплату гарантійного платежу за банківською гарантією №40808 від 16.07.2024, що була надана на користь Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в розмірі 13 678,97 доларів США.

Відповідно до зазначеної інформації у SWIFT повідомленні ОЕХВSUAUХXXX 759 GRN/24/814/OR від 27.12.2024 письмова вимога відповідача на оплату банківської гарантії виставлена у зв`язку із неналежним виконанням позивачем зобов`язань за Договором.

Листом від 06.01.2025 № 1-16 банк повідомив позивача про здійснення ним 03.01.2025 переказу коштів бенефіціару у сумі 13 674,00 доларів США згідно договору про надання банківської гарантії № 40808/ЮГ-24 від 16.07.2024. В листі повідомлено товариство про його обов`язок здійснити відшкодування банку суми, сплаченої за банківською гарантією протягом 10 днів.

Переказом, створеним 24.09.2025, підтверджено перерахування Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерпроджектс" на користь АТ "КБ "Глобус" суму банківської гарантії у розмірі 13 674 доларів США.

Поряд із цим, позивачем зазначено та долучено до матеріалів справи докази сплати митних платежів та штрафних санкцій, нарахованих, в зв`язку з простроченням з боку позивача.

При цьому, як вказував позивач, товар за Договором був поставлений та прийнятий в повному обсязі, однак, відповідачем в силу приписів ст. 27 Закону України "Про публічні закупівлі", не було повернуто грошові кошти, які були ним отримані в якості забезпечення виконання Договору, що стало підставою для звернення до суду в відповідною позовною заявою.

Відповідач заперечуючи проти задоволення позовних вимог, наголошував про неналежне виконання постачальником зобов`язань за Договором, що є підставою для задоволення замовником (бенефіціаром) своїх вимог на умовах, визначених гарантією.

Подібні за змістом твердження щодо обставин справи наведені апелянтом та позивачем у апеляційній скарзі та відзиві на неї відповідно.

Приймаючи до уваги фактичні обставини справи, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

З огляду на зміст укладеного між сторонами договору, такий за своєю правовою природою є договором підряду.

За ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 662, 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частина 1 статті 193 ГК України (норми якого були чинними на момент виникнення спірних правовідносин; втратив чинність на підставі Закону України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб» № 4196-IX від 09.01.2025, який 28.08.2025 введено в дію) встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Як вже зазначалось, з урахуванням умов Договору (поставка здійснюється протягом 90 календарних днів з моменту видачі рознарядки), позивач мав поставити товар за рознарядкою від 21.08.2024 до 19.11.2024 (включно), а за рознарядкою від 27.12.2024 - до 27.03.2025.

З матеріалів справи вбачається, що за рознарядкою від 21.08.2024 товар був поставлений в повному обсязі 27.12.2024, а за рознарядкою від 27.12.2024 - 07.05.2025, що підтверджується долученими до справи документами.

На це, як вважає судова колегія, правильно вказано й судом 1-ої інстанції.

Тобто, поставка була здійснена позивачем у повному обсязі, але з простроченням.

Означені обставини сторонами не оспорюються та не заперечуються.

Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Стаття 560 ЦК України визначає, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Частиною 1 ст. 200 ГК України визначено, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов`язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов`язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень (частина 3 статті 200 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 563 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

Статтею 564 ЦК України передбачено, що після одержання вимоги кредитора гарант повинен негайно повідомити про це боржника і передати йому копії вимоги разом з доданими до неї документами. Гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.

Відповідно до частини 1 статті 569 ЦК України гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником.

У розумінні ст. 610 ЦК України, яка надає визначення порушення зобов`язання, останнє може бути двох видів. По-перше, це невиконання зобов`язання, яке виникає якщо його сторони взагалі не виконують дій, що складають зміст зобов`язання (не передають річ, не виконують роботи, не надають послуги, не сплачують гроші тощо), або продовжують виконувати дії, від яких вони відповідно до зобов`язання мають утримуватися. По-друге, це неналежне виконання зобов`язання, тобто порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі невідповідності виконання зобов`язання критеріям належності, можна говорити про неналежне виконання, а отже порушення зобов`язання. Вказана правова позиція також закріплена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.04.2019 у справі № 910/2693/18.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів даної справи вбачається, що до банку надійшла вимога SWIFT повідомлення від 27.12.2024 про оплату гарантійного платежу за банківською гарантією №40808 від 16.07.2024, що була надана на користь Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в розмірі 13 678,97 доларів США.

Відповідно до зазначеної інформації у SWIFT повідомленні ОЕХВSUAUХXXX 759 GRN/24/814/OR від 27.12.2024 письмова вимога відповідача на оплату банківської гарантії виставлена у зв`язку із неналежним виконанням позивачем зобов`язань за Договором.

Листом від 06.01.2025 № 1-16 банк повідомив позивача про здійснення ним 03.01.2025 переказу коштів бенефіціару у сумі 13 674,00 доларів США згідно договору про надання банківської гарантії № 40808/ЮГ-24 від 16.07.2024. В листі повідомлено товариство про його обов`язок здійснити відшкодування банку суми, сплаченої за банківською гарантією протягом 10 днів.

Переказом, створеним 24.09.2025, підтверджено перерахування Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерпроджектс" на користь АТ "КБ "Глобус" суму банківської гарантії у розмірі 13 674 доларів США.

Згідно вищенаведених висновків, має місце повне виконання позивачем зобов`язань за Договором перед відповідачем.

Колегія суддів зазначає, що до правовідносин у даній справі підлягає застосуванню не лише Цивільним та Господарським кодексами України, а і спеціальний закон - Закон України "Про публічні закупівлі", відповідно до частини другої статті 27 якого замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю після виконання учасником-переможцем процедури закупівлі/спрощеної закупівлі договору про закупівлю, а також за рішенням суду щодо повернення забезпечення договору в випадку визнання результатів процедури закупівлі/спрощеної закупівлі недійсними або договору про закупівлю нікчемним; у випадках, передбачених статтею 43 цього Закону; згідно з умовами, зазначеними в договорі про закупівлю, але не пізніше ніж протягом п`яти банківських днів з дня настання зазначених обставин.

Тобто вказана норма Закону, яка безпосередньо регулює відносини суб`єктів господарювання у процедурі публічних закупівель, чітко передбачає момент повернення замовником забезпечення договору - після його виконання учасником-переможцем, у той час як можливість неповернення замовником забезпечення виконання договору існує лише у разі невиконання учасником умов договору.

При цьому, невиконання має місце лише у випадку відсутності дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 910/6433/18, від 21.02.2020 у справі № 910/4460/19, від 14.01.2019 у справі № 910/3777/18, від 25.09.2024 у справі № 910/12114/23, від 25.03.2025 у cправі № 910/11352/24.

За умовами п. 10.3 Договору в випадку надання постачальником забезпечення виконання зобов`язань по договору у формі грошових коштів, банківської гарантії виконання зобов`язань Покупець повертає постачальнику таке забезпечення протягом 5 банківських днів з дня настання одного з випадків, зазначених нижче на реквізити Постачальника вказані в договорі (для забезпечення виконання зобов`язань по договору у формі грошових коштів) або шляхом направлення відповідної інформації банку (для забезпечення виконання зобов`язань по договору у формі банківської гарантії виконання зобов`язань) у наступних випадках: А. після виконання Постачальником зобов`язань за договором в повному обсязі; В. за рішенням суду, яке набрало законної сили, щодо повернення забезпечення договору у випадку визнання результатів процедури закупівлі/спрощеної закупівлі недійсними або договору про закупівлю нікчемним; С. в інших випадках, передбачених чинним законодавством України, що регулює публічні закупівлі.

Тобто, протягом 5 банківських днів з моменту повного виконання позивачем зобов`язань за Договором, у відповідача виникло зобов`язання щодо повернення забезпечення виконання договору, що не було виконано відповідачем в порушення вимог статті 27 Закону України "Про публічні закупівлі" та пункту 10.3. Договору.

Оскільки, товар за Договором у повному обсязі був поставлений 07.05.2025, протягом 5 банківських днів (до 14.05.2025), відповідач був зобов`язаний повернути суму забезпечення.

Приймаючи до уваги вищенаведене у сукупності та встановлені обставини повного виконання позивачем зобов`язання з поставки товару за Договором, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про наявність підстав для повернення покупцем (відповідачем) забезпечення виконання договору про закупівлю послуг після виконання учасником-переможцем договору, не залежно від доводів відповідача про неналежне виконання позивачем умов договору в частині строків поставки, та вважає такі вмотивованими.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Приписами наведеної статті встановлено: особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ч. 1 ст. 1212 ЦК України). Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч. 2 ст. 1212 ЦК України).

Згідно усталеної практики Верховного Суду, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Так, оскільки позивач здійснив повне виконання зобов`язання за Договором, наявними є підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 27 Закону України "Про публічні закупівлі" та пункту 10.3 Договору в вигляді повернення замовником (відповідачем) суми забезпечення виконання договору про закупівлю послуг після виконання учасником-переможцем договору. При цьому, грошові кошти в сумі 13674,00 долари США набуто відповідачем без достатньої правової підстави.

Таким чином, за висновками колегії суддів, вимога позивача про повернення йому відповідачем безпідставно збережених коштів у сумі отриманої від банку банківської гарантії, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Аналогічних правомірних висновків дійшов й суд першої інстанції.

В свою чергу, з урахуванням вказаних вище висновків, судовою колегією відхиляються, як необґрунтовані, доводи апелянта про неправильне застосування місцевим господарським судом до спірних правовідносин ст.ст. 546, 560, 563, 568 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про публічні закупівлі», а також умов Договору.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1 статті 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК).

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.10.2010 у справі «Трофимчук проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, суди мають належним чином зазначати підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що у даній постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

За висновками судової колегії, доводи апелянта про те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2025 у справі № 910/13040/25 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів статті 277 ГПК України не вбачається.

В свою чергу, апелянтом не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

При цьому, викладені у відзиві на апеляційну скаргу твердження позивача знайшли своє підтвердження в частині спростування викладених скаржником в апеляційні скарзі доводів у цілому.

Згідно ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта (відповідача в справі).

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2025 у справі № 910/13040/25 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2025 у справі № 910/13040/25 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору, понесені стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Акціонерне товариство "Укргазвидобування".

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 20.04.2026.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді А.М. Демидова

І.П. Ходаківська