ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2026 р. м. Рівне Справа № 918/276/26

Господарський суд Рівненської області у складі судді Бережнюк В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Процика Сергія Мирославовича

до відповідача Фізичної особи-підприємця Поліщука Миколи Сергійовича

про стягнення 80 186,18 грн

Секретар судового засідання Мамчур А.Ю.

Представники:

від позивача Процик С.М., Остапенко Д.І.

від відповідача не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Суть спору:

На розгляді Господарського суду Рівненської області перебуває позов ФОП Процика С.М. до ФОП Поліщук М.С. про стягнення 80 186,18 грн - заборгованості за Договором оренди №АКП-06.2025 від 17.06.2025, у т.ч.: 37 220,00 грн - основної заборгованості, 35 962,50 грн - пені, 1 003,68 грн- інфляційних втрат, 6 000,00 грн - відшкодування за дострокове розірвання договору, а також 3 328,00 грн - судового збору і 5 000,00 грн - витрат на професійну правничу допомогу.

Стислий виклад правової позиції позивача, викладеної у позовній заяві.

Даний позов обґрунтовує наявністю у відповідача заборгованості за користування нежитловим приміщенням, переданим останньому за Договором оренди частини нежитлового приміщення №АКП-06.2025 від 17.06.2025.

Спірна заборгованість утворилась у зв`язку з тим, що орендодавець не оплатив орендних платежів за період з 01.09.2025 по 15.12.2025.

У звязку з простроченням сплати основної заборгованості, ФОП Процик С.М. нарахував 35 962,50 грн пені (0,5 відсотка за кожен день прострочення), 1 003,68 грн - інфляційних втрат, а також 6 000,00 грн - відшкодування за дострокове розірвання договору.

Відповідач не скористався правом надання відзиву на позов, передбаченим ст. 165 ГПК України, а відтак суд на підставі ч.2 ст. 178, ч.9 ст. 165 ГПК України, вирішує спір за наявними матеріалами справи.

Процесуальні дії у справі.

11.03.2026 позовна заява ФОП Процика С.М. надійшла до Господарського суду Рівненської області.

Ухвалою від 16.03.2026 відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 14.04.2026 на 11:15 год.

Представник відповідача в судове засідання 14.04.2026 не з`явився.

Відповідачу ФОП Поліщуку М.С. ухвала була надіслана на адресу зареєстрованого місцезнаходження: АДРЕСА_1 . Конверт з ухвалою повернувся до суду з відміткою відділення Укрпошти "адресат відсутній".

Згідно відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань , зареєстроване місцезнаходження ФОП Поліщука М.С.: АДРЕСА_1 .

Таким чином судом вжито заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи.

Господарський суд наголошує на тому, що ухвала суду завчасно надіслана відповідачу за його місцезнаходженням згідно матеріалів справи та з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 №958.

При цьому, господарським судом врахована правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 0/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

Відповідно до ч.3 ст.202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Зібраних у справі доказів достатньо для вирішення спору по суті без участі відповідача.

У судовому засіданні 14.04.2026 представник позивача наголошував на ґрунтовності позову, просив суд позов задоволити в повному обсязі.

Судом досліджені докази по справі.

У засіданні проголошено скорочене рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

17.06.2025 між Фізичною особою-підприємцем Проциком Сергієм Мирославовичем (орендодавцем), та Фізичною особою-підприємцем Поліщуком Миколою Сергійовичем (орендарем) було укладено Договір оренди частини нежитлового приміщення №АКП-06.2025 (далі Договір), п.1.1. Договору було передбачено, що за цим Договором Орендодавець (Позивач) передає, а Орендар (Відповідач) приймає у строкове платне користування, без права передання в суборенду та без права викупу нежитлове приміщення (об`єкт оренди) для використання його у якості офісу.

Згідно п.1.1.1. Договору під об`єктом оренди розуміється нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: приміщенні №1001 у будинку №3 по вул. Гетьмана Мазепи у м. Рівне Загальна площа об`єкта оренди становить 48,80 м2.

Відповідно до п.3.1. Договору Орендар вступає у строкове платне користування приміщенням у термін, указаний у договорі оренди, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та Акта приймання-передачі об`єкта оренди, який є невід`ємною частиною цього Договору.

Пунктом 3.1. Договору передбачалось, що він вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання договору та Акта приймання-передачі.

Пунктом 5.1. Договору передбачено, що за користування об`єктом оренди Орендар сплачує Орендодавцю щомісячно сплачує орендну плату в розмірі, яка становить 15 000 гривень в місяць.

У пункті 5.2. Договору сторони обумовили, що орендну плату Орендар, незалежно від наслідків його господарської діяльності, здійснює в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок Орендодавця наперед, не пізніше 07 числа поточного місяця за місяць оренди, в якому здійснюється платіж. Нарахування ПДВ на суму орендної плати не здійснюється.

Пунктом 5.8 Договору визначено, що у разі порушення Орендарем зобов`язання зі сплати орендної плати, витрат по утриманню Об`єкта оренди та інших, передбачених Договором платежів, він зобов`язаний відшкодувати Орендодавцю збитки та сплатити штрафні санкції, передбачені цим Договором, в сумі, на яку вони перевищують розмір Гарантійного платежу.

Пунктом 7.1. Договору передбачено, що Орендар має своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Крім цього, відповідно до п.8.1. Договору повернення об`єкта здійснюється у день закінчення строку дії Договору, припинення Договору або розірвання Договору, та оформляється відповідним Актом здачі-приймання, який складається Орендодавцем та підписується сторонами.

Пунктом 8.3. Договору передбачено, що об`єкт оренди вважається повернутим Орендодавцю з моменту фактичного повернення приміщення (об`єкта оренди) та підписання Сторонами Акту здачі-приймання об`єкта оренди та повернення ключів від приміщення, що орендуються.

Згідно п.9.2. Договору у випадку несвоєчасного внесення на рахунок орендодавця орендної плати, орендар сплачує на користь орендодавця пеню в розмірі 0,5% від суми боргу за кожен день прострочення.

Пунктом 11.4 Договору передбачено, що у разі наявності заборгованості Орендаря, зокрема, з орендної плати, компенсації комунальних послуг тощо, Орендар зобов`язаний сплатити суму боргу до підписання Сторонами акту здачі-приймання об`єкта оренди з урахуванням усіх поточних нарахувань та штрафних санкцій.

17.06.2025 Позивачем був переданий, а відповідачем прийнятий у користування об`єкт оренди, про що свідчить підписаний між сторонами Акт приймання-передачі нерухомого майна в оренду.

16.12.2025 Відповідачем повернуто Позивачу об`єкт оренди, про що свідчить підписаний між сторонами Акт приймання-передачі нерухомого майна.

Сума орендної плати за період з 20.06.2025 по 16.12.2025 становить 87 500,00 грн.

В той же час, орендарем було сплачено наступні суми:

- 27.06.2025: 15 000,00 грн - гарантійний платіж 21.06.2025 року;

- 19 900,00 грн оплата за оренду приміщень за період 20.06.2025 по 31.07.2025;

- 15.10.2026: 15 380,00 грн - оплата за оренду приміщень за серпень;

Сума сплачена Орендарем за оренду приміщень становить 35 280,00 грн.

Гарантійний платіж в розмірі 15 000,00 грн позивачем зараховано в суму погашення заборгованості по орендній платі за останній місяць з 17.11.2025 по 16.12.2025.

При цьому, 09.12.2025 позивач звертався до відповідача з претензією щодо погашення заборгованості у розмірі 60 000,00 грн.

У зв`язку з наявністю основної заборгованості у 37 220,00 грн, позивач звернувся до суду з даним позовом. Крім того, останнім заявлено до стягнення:

- 1 003,68 грн інфляційних втрат за серпень 2025 року лютий 2026 року;

- 35 962,50 грн - за серпень 2025 року лютий 2026 року;

- 6 000,00 грн - відшкодування за дострокове розірвання договору.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін.

Згідно з ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує зі способами захисту, визначеними у ст.16 ЦК України, договором або іншим законом.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ч. 1 та ч.3 ст. 626 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного між ними Договору оренди частини нежитлового приміщення №АКП-06.2025 від 17.06.2025, на виконання якого, за Актом приймання-передачі від 17.06.2025 у фактичне користування Поліщука М.С. було передане нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: приміщенні №1001 у будинку №3 по вул. Гетьмана Мазепи у м. Рівне Загальна площа об`єкта оренди становить 48,80 м2.

Статтею 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

За найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч.1 ст. 762 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ст. 610 ГПК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановлено з матеріалів справи, сума орендної плати за період з 17.06.2025 по 16.12.2025 становить 87 500,00 грн, тоді як за період дії договору орендарем було сплачено лише 50 280,00 грн (27.06.2025: 15 000,00 грн - гарантійний платіж 21.06.2025 року; 19 900,00 грн оплата за оренду приміщень за період 20.06.2025 по 31.07.2025; 15.10.2026: 15 380,00 грн - оплата за оренду приміщень за серпень).

Відтак, основна заборгованість відповідача за Договору оренди частини нежитлового приміщення №АКП-06.2025 від 17.06.2025 становить 37 220,00 грн (87500-37220) вважається такою, термін сплати якої настав, підтверджена матеріалами справи, а тому позов в частині її стягнення підлягає до задоволення.

Що стосується вимог про стягнення з відповідача 1 003,68 грн інфляційних втрат за серпень 2025 року лютий 2026 року; 35 962,50 грн - за серпень 2025 року лютий 2026 року; 6000,00 грн - відшкодування за дострокове розірвання договору, - позов в цій частині підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

За змістом ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Сплату неустойки (штрафу) та відшкодування збитків можливо охарактеризувати загальним поняттям "санкція" - визначена міра майнових чи інших невигідних для особи наслідків невиконання вимог закону та/або умов договору.

Відповідно до ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Поряд з цим, Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" обмежує розмір пені за порушення грошового зобов`язання подвійною обліковою ставкою НБУ. Так, за ст. 3 вказаного Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, незалежно від того в якому розмірі визначено пеню в договорі, розмір її стягнення не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ.

Окрім того, абзац другий частини 3 ст. 549 ЦК України в редакції Закону України від 09.01.2025, введеного в дію 28.08.2025, передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.

Тобто, за наведеним Законом сторонам надано можливість визначити у договорі розмір пені менший, ніж визначено законом. Тож у випадку, коли у договорі встановлено розмір пені більший, ніж у ч. 3 ст. 549 ЦК, то стягненню в судовому порядку підлягає пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Судом перевірено розрахунки пені за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE. Арифметично вірний розрахунок пені наступний: 5 875 грн 28 коп. у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Тому розмір пені, який підлягає стягненню в межах періоду розрахунку позивача, становить всього 5 875 грн 28 коп.

У іншій частині в сумі 30 087,22 грн пеня нарахована позивачем безпідставно, тому задоволенню не підлягає.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При перевірці долучених позивачем до матеріалів справи розрахунків інфляційних втрат за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE, суд встановив, що позовні вимоги в цій частині в межах заявлених періодів підлягають частковому задоволенню.

У господарських відносинах слід врахувати, що відповідно до пункту 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування здійснюються на суму боргу, прострочення якого тривало не менше повного місяця і з застосуванням індексу інфляції такого місяця. Отже, з розрахунку виключаються періоди, менші за місяць.

Тому на суму простроченого боргу обгрунтований розмір інфляційних втрат, в межах періоду розрахунку позивача, становить всього 868 грн 55 коп.

У іншій частині в сумі 135,13 грн інфляційні нараховані позивачем безпідставно, тому задоволенню не підлягають.

Щодо правової оцінки п. 10.6. Договору суд виходить з такого.

Згідно пункту Договору 10.6., у разі дострокової відмови від договору з боку Орендаря до 30.06.2026, Орендар сплачує додаткову суму у розмірі 1000 (одна тисяча) грн за кожен календарний місяць, від дати підписання акту передачі-прийому приміщення згідно п. 8.3, яка згідно акту передачі прийому приміщення становить 15 грудня 2025 року та кінцевою датою дії п. 4.1, яка становить 30 червня 2026 року.

Позивач нарахував загальний розмір відшкодування за дострокове розірвання договору з боку Орендаря - 6000, 00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Суд звертає увагу, що зміст пункту Договору 10.6. можна тлумачити як покладення на орендаря штрафних санкцій за відмову від договору, якщо вона допускається законом або договором, або за ініціювання орендарем дострокового розірвання договору.

Оскільки за приписами ч. 1 ст. 230 ГК України штраф застосовується у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання, то застосування його до дій сторони з розірвання договору суперечить правовій природі штрафних санкції.

Відсутні підстави стверджувати, що за умовами Договору орендар зобов`язувався не вимагати дострокового припинення договору та повернення об`єкту оренди, та Закон не передбачає відповідальності орендаря за такі ініціативи.

Тому позовні вимоги у частині стягнення штрафу 6 000,00 грн задоволенню не підлягають у зв`язку з неправомірністю його нарахування.

Висновки суду.

За результатом розгляду спору суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Так, позов слід задоволити в частині стягнення з ФОП Поліщук М.С. на користь ФОП Процика С.М. 37220,00 грн - основної заборгованості по орендних платежах за Договором оренди частини нежитлового приміщення №АКП-06.2025 від 17.06.2025, 5 875,28 грн пені, а також 868,55 грн- інфляційних втрат.

У стягненні 30 087,22 грн пені, 135,13 грн - інфляційних втрат, 6 000,00 грн - відшкодування за дострокове розірвання договору, суд відмовляє.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч.1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 663,00 грн, що підтверджується квитанцією від 09.03.2026.

Розмір пропорції задоволених вимог проти заявлених складає 54,83%.

Тому, позивачу підлягає відшкодуванню судовий збір за рахунок відповідача у розмірі 1459,79 грн (2662,40 Х 54,83%).

Решта сплаченого судового збору 1 202,61 грн залишається за позивачем.

Керуючись ст.ст. 129, 237-240 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Поліщука Миколи Сергійовича ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Процика Сергія Мирославовича ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ):

- 37 220 (тридцять сім тисяч двісті двадцять) грн 00 коп. - основної заборгованості,

- 5 875 (п`ять тисяч вісімсот сімдесят п`ять) грн 28 коп. - пені,

- 868 (вісімсот шістдесят вісім) грн 55 коп. - інфляційних втрат,

- 1 459 (одна тисяча чотириста п`ятдесят дев`ять) грн 79 коп. - судового збору.

3. Відмовити у задоволенні решти вимог позову.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 15 квітня 2026 року.

Суддя Бережнюк В.В.