ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2026 р. Справа№ 910/840/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Мальченко А.О.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Супрун В.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 02.03.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТСФ» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2025 (повне судове рішення складено 11.09.2025)

у справі №910/840/25 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Терратарса Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТСФ»

про стягнення 4 494 538,06 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Терратарса Україна" (далі - ТОВ "Терратарса Україна") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТСФ" (далі - ТОВ "ТСФ") 4 494 538,06 грн, посилаючись на неналежне виконання останнім зобов`язань за Угодою №2 від 04.09.2023 про внесення змін до Договору генерального підряду в будівництві №09/08/21-ГП від 09.08.2021 в частині повернення грошових коштів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2025 позовну заяву ТОВ "Терратарса Україна" до ТОВ "ТСФ" про стягнення 4 494 538,06 грн з доданими до неї матеріалами передано за виключною підсудністю на розгляд до Господарського суду Одеської області.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2025 задоволено апеляційну скаргу ТОВ "Терратарса Україна" та скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.01.2025 у справі №910/840/25.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/840/25 за правилами загального позовного провадження.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.09.2025 у справі №910/840/25 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТСФ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Терратарса Україна» 4 494 538 грн 06 коп. основного боргу та 53 934 грн 46 коп. судового збору.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що уклавши 04.09.2023 Угоду №2 про внесення змін до договору генерального підряду в будівництві №09/08/21-ГП від 09.08.2021, ТОВ "ТСФ" (Генеральний підрядник) взяло на себе зобов`язання повернути до 30.09.2024 ТОВ "Терратарса Україна" (Замовник) грошові кошти в сумі 11 723 110,25 грн, які були сплачені Замовником Генеральному підряднику в якості авансування згідно рахунку Генерального підрядника №131 від 09.12.2021 відповідно до умов Додаткової угоди №3 від 09.12.2021.

Оскільки ТОВ "ТСФ" повернуло ТОВ "Терратарса Україна" лише 7 228 572,19 грн попередньої оплати, строк повернення якої настав, суд дійшов висновку про наявність у Відповідача основної суми заборгованості у розмірі 4 494 538,06 грн (11 723 110,25 грн - 7 228 572,19 грн).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач 02.10.2025 (документ сформований в системі «Електронний суд» 01.10.2025) звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Позивача.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до наступного.

Задовольняючи в повному обсязі позовні вимоги, суд послався на недіючі законодавчі акти, зокрема на ст. 173, частину 1 статті 193 Господарського кодексу України, оскільки даний кодекс втратив чинність 28 серпня 2025 року на підставі Закону № 4196-IX, що є

порушенням ч. 2 ст. 236 ГПК України.

Вказує, що Верховний Суд неодноразово зазначав у своїх постановах, що суди повинні застосовувати лише ті норми матеріального права, які діяли на час вирішення спору, а використання у мотивувальній частині положень законодавчих актів, які не діяли на момент вирішення спору, може свідчити про неправильне застосування норм права та є підставою для скасування чи/то зміни судового рішення відповідно до п.п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України.

Зазначає, що судом ототожнено неповернення авансового платежу з наявністю «основної заборгованості». Проте за усталеною практикою Верховного Суду (постанова від 13.02.2018 у справі №910/123/17, від 16.09.2022 у справі №913/703/20) аванс не є боргом у класичному розумінні, а є попередньою оплатою, повернення якої можливе лише у випадках, передбачених договором чи законом.

Угода №2 від 04.09.2023 фактично змінила строки та умови повернення коштів, проте суд першої інстанції не дослідив питання наявності зустрічних зобов`язань Позивача, а також дотримання порядку пред`явлення вимоги (ст. 530, 612 ЦК України).

Вважає, що під час розгляду справи №910/840/25 мало місце неповне з`ясування фактичних обставин справи, оскільки суд першої інстанції не дослідив, що частина коштів (7 228 572,19 грн.) була повернута, і не встановив правову природу решти коштів (чи є вони «боргом», чи залишком попередньої оплати, повернення якої залежить від виконання інших умов договору).

В супереч положень ст. 74, 76, 77 ГПК України, судом першої інстанції не було витребувано бухгалтерських документів, які підтверджують чи спростовують заборгованість, що суперечить вимогам.

Суд першої інстанції обмежився виключно доказами, поданими Позивачем, без належної перевірки та оцінки інших можливих доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Вказує на порушення судом принципу змагальності та права на захист, оскільки відмовив у відкладенні розгляду справи за усним клопотанням представника відповідача, що позбавило його можливості подати відзив на належні докази.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2025 апеляційну скаргу відповідача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Мальченко А.О., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/840/25.

Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТСФ» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2025 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/840/25.

Матеріали справи №910/840/25 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2025 залишено апеляційну скаргу без руху з підстав неподання доказів, які підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

10.11.2025 (документ сформований в системі «Електронний суд» 07.11.2025) через підсистему «Електронний суд» представником апелянта подано заяву про усунення недоліків, до якої долучено платіжну інструкцію № 1471 від 07.11.2025 про доплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 24 270, 50 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТСФ» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2025 у справі №910/840/25, справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 02.03.2026.

До матеріалів справи представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній категорично заперечує доводи апелянта, оскаржуване рішення вважає правильним та просить залишити його без змін.

Явка представників сторін

В судовому засіданні апеляційної інстанції 09.02.2026 представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 09.02.2026 заперечував проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, просив у її задоволенні відмовити з підстав, викладених у поясненнях на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні 09.02.2026 відповідно до ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Судом встановлено, що 09.08.2021 між ТОВ "Терратарса Україна" (за текстом договору - Замовник) та ТОВ "ТСФ" (за текстом договору - Генеральний підрядник) було укладено договір генерального підряду в будівництві №09/08/21-ГП, відповідно до пункту 1.1. якого Замовник доручає, а Генеральний підрядник виконує відповідно до проектної документації умов Договору та Додаткових угод до Договору роботи з реконструкції належного Замовнику об`єкта нерухомості - нежитлової будівлі, що є комплексом будівель та споруд у комплекс будівель та споруд для зберігання мінеральних добрив з подальшим будівництвом складу (надалі - Роботи). Генеральний підрядник виконує Роботи (їх частину) передбачені проектною документацією в обсязі та за видами, встановленими в Додаткових угодах до цього Договору.

Пунктами 1.2., 1.3. Договору встановлено, що роботи складаються з нового будівництва на земельній ділянці площею 4,2221 га під належним Замовнику об`єктом нерухомості (кадастровий номер :01:001:1083). Адреса об`єкта будівництва: Україна, Херсонська область, місто Каховка, провулок Трубний, 12.

Згідно з пунктом 9.1. Договору генерального підряду зміни в цей Договір можуть бути внесені за взаємною згодою Сторін, що оформляється додатковою угодою до Договору, якщо інше не передбачене цим Договором. Зміни та/або доповнення, додаткові угоди та/або додатки до цього Договору є його невід`ємною частиною і мають юридичну силу в разі, якщо вони вчинені в письмовій формі та підписані уповноваженими на те представниками Сторін, якщо інше не передбачено цим Договором.

09.12.2021 між ТОВ "Терратарса Україна" (за текстом договору - Замовник) та ТОВ "ТСФ" (за текстом договору - Генеральний підрядник) було укладено Додаткову угоду №3 до Договору генерального підряду, якою Сторони обумовили виконання додаткових робіт, склад та об`єм яких визначений Додатком №1 до цієї Додаткової угоди.

09.12.2021 ТОВ "ТСФ" було виставлено ТОВ "Терратарса Україна" рахунок №131 на суму 11 799 445,93 грн щодо сплати попередньої оплати на виконання робіт, обумовлених Додатковою угодою №3 від 09.12.2021.

Вказаний рахунок було повністю оплачено ТОВ "Терратарса Україна", що підтверджується платіжною інструкцією №4415 від 13.12.2021.

Листом №26/04/22-1 від 26.04.2022 ТОВ "Терратарса Україна" повідомило ТОВ "ТСФ" про неможливість здійснення будівельних робіт згідно Договору генерального підряду №09/08/21-ГП від 09.08.2021. Також Позивач запропонував розірвати Додаткову угоду №3 від 09.12.2021 та повернути аванс у розмірі 11 799 445,93 грн.

04.09.2023 між ТОВ "Терратарса Україна" (за текстом договору - Замовник) та ТОВ "ТСФ" (за текстом договору - Генеральний підрядник) було укладено Угоду №2 про внесення змін до договору генерального підряду в будівництві №09/08/21-ГП від 09.08.2021, умовами якої передбачено:

- пункт 1: Сторони домовилися за взаємною згодою розірвати Договір генерального підряду в частині Додаткової угоди № 3 від 09.12.2021 року;

- пункт 2: Договір генерального підряду вважається зміненим в частині розірвання Додаткової угоди, вказаної в пункті 1 Угоди, з моменту її укладення;

- пункт 3: Додаткова угода, вказана в пункті 1 Угоди, розривається повністю, включаючи всі додатки до такої додаткової угоди;

- пункт 4: Угода вважається укладеною з моменту її підписання повноважними представниками Сторін та скріплення відбитками печаток Сторін;

- пункт 5: Генеральний підрядник до 30.09.2024 року повертає на зазначений в Договорі генерального підряду банківський рахунок Замовника грошові кошти в сумі 11 723 110,25 грн, які сплачені Замовником Генеральному підряднику в якості авансування згідно рахунку Генерального підрядника №131 від 09.12.2021 відповідно до умов Додаткової угоди, зазначеної в пункті 1 Угоди;

- пункт 6: Решта умов Договору генерального підряду залишаються незмінними.

На виконання умов Угоди №2 від 04.09.2023 про внесення змін до Договору генерального підряду в будівництві №09/08/21-ГП від 09.08.2021, ТОВ "ТСФ" було повернуто ТОВ "Терратарса Україна" 7 228 572,19 грн, що підтверджується банківськими виписками АТ "Райффайзен Банк", а також листом ТОВ "ТСФ" №52/22 від 18.07.2022 та бухгалтерською довідкою ТОВ "Терратарса Україна" від 01.10.2024.

Інших доказів повернення попередньої оплати матеріали справи не містять та не були надані Відповідачем.

Оскільки ТОВ "ТСФ" не в повному обсязі повернуто попередню оплату за Угодою №2 від 04.09.2023 про внесення змін до Договору генерального підряду в будівництві №09/08/21-ГП від 09.08.2021, ТОВ "Терратарса Україна" звернулося з даним позовом до суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі «Трофимчук проти України» no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла наступних висновків.

Згідно з частиною 1, 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Положеннями статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Додаткова угода № 2 до договору генерального підряду в будівництві № 09/08/21-ГП від 09.08.2021, якою були змінені умови цього договору в частині розірвання додаткової угоди № 3 від 09.12.2021 до нього, а у відповідача виникло зобов`язання повернути позивачу 11 723 110,25 грн не пізніше 30.09.2024, була укладена між ТОВ «ТерраТарса Україна» та ТОВ «ТСФ» 04.09.2023, тобто під час дії ГК України.

Оцінюючи наявність у відповідача грошових зобов`язань перед позивачем в сумі 11 723 110,25 грн, з яких 4 494 538,06 грн заявлених до стягнення як прострочених, суд першої інстанції надав правову оцінку підставності їх виникнення шляхом перевірки дійсності укладеної сторонами спору додаткової угоди на предмет наявності у неї ознак нікчемності з метою перевірки доводів позивача про існування між сторонами спору саме договірних, а не кондикційних зобов`язань.

Така оцінка здійснювалася судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент укладення вказаної додаткової угоди, що узгоджується з правовим висновком, наведеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.03.2024 у справі № 757/23249/17-ц.

І саме з цією метою до спірних правовідносин сторін судом і були застосовані приписи ст. 173 та ч. 1 ст. 193 ГК України, незважаючи на те, що дійсно ГК України втратив чинність з 28.08.2025.

Встановлення обставин існування предмету спору на момент його виникнення та припинення такого існування в процесі розгляду справи, об`єктивно можливе лише із застосуванням законодавства, яке діяло на момент виникнення спору, який (спір) виник до втрати чинності ГК України.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом до спірних правовідносин ст. 173 та ч. 1 ст. 193 ГК України.

Як вірно зазначає ТОВ «ТСФ» в апеляційній скарзі, позивач на підставі рахунку відповідача № 131 від 09.12.2021 перерахував на банківський рахунок останнього 11 799 445,93 грн на підставі договору генерального підряду в будівництві № 09/08/21-ГП від 09.08.2021 в якості авансування виконання робіт, передбачених додатковою угодою № 3 від 09.12.2021 до вказаного договору.

Вказана обставина, як також вірно вказує відповідач, підтверджується, зокрема платіжною інструкцією ТОВ «ТерраТарса Україна» від 13.12.2021 № 4415.

Водночас, додатковою угодою № 2 від 04.09.2023 до укладеного між сторонами спору договору генерального підряду в будівництві, її сторони узгодили повернення ТОВ «ТСФ» ТОВ «ТерраТарса Україна» 11 723 110,25 грн до 30.09.2024 внаслідок зміни зазначеного договору шляхом розірвання додаткової угоди до нього.

Через таку зміну у відповідача 04.09.2023 виникли грошові зобов`язання з повернення позивачу 11 723 110,25 грн отриманого авансування, які за межами граничного строку виконання таких зобов`язань (30.09.2024) та у зв`язку з їх неповним виконанням набули статусу боргу в сумі 4 494 538,06 грн, а з урахуванням їх стягнення без неустойки, індексу інфляції або процентів, - основного боргу.

Таким чином, твердження відповідача про невірну кваліфікацію судом стягнутих грошових коштів в якості основної суми заборгованості, а не авансу, є помилковими.

Наполягаючи ж на можливості повернення авансу лише у випадках, передбачених договором чи законом, поза увагою скаржника лишилася та обставина, що укладена між сторонами спору додаткова угода № 2 від 04.09.2023 і є тим самим договором, з яким на його думку пов`язується можливість повернення авансу.

Як вірно встановлено судом, ТОВ «ТСФ» в рахунок виконання зобов`язань за додатковою угодою № 2 від 04.09.2023 до договору генерального підряду в будівництві № 09/08/21-ГП від 09.08.2021 було повернуто ТОВ «ТерраТарса Україна» 7 228 572,19 грн, що підтверджується, зокрема банківськими виписками АТ «Райффайзен Банк» з рахунку позивача та бухгалтерською довідкою ТОВ «ТерраТарса Україна» від 01.10.2024.

Оскільки ТОВ «ТСФ» повернуло ТОВ «ТерраТарса Україна» лише 7 228 572,19 грн попередньої оплати, строк повернення якої настав, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність у відповідача основної суми заборгованості у розмірі 4 494 538,06 грн (11 723 110,25 грн - 7 228 572,19 грн).

З цим погоджується і відповідач, обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про ухвалення судом рішення про стягнення з ТОВ «ТСФ» на користь ТОВ «ТерраТарса Україна» 4 494 538,06 грн без дослідження доказів повернення частини спірних коштів в сумі 7 228 572,19 грн, спростовуються матеріалами справи.

Позивач зазначає, що укладаючи додаткову угоду № 2 від 04.09.2023 про внесення змін до договору генерального підряду в будівництві, ТОВ «ТСФ» та ТОВ «ТерраТарса Україна» узгодили повернення відповідачем позивачу 11 723 110,25 грн отриманого авансування, в той час як розмір такого авансування в грудні 2021 року, який був передбачений додатковою угодою № 3 від 09.12.2021 до договору генерального підряду в будівництві № 09/08/21-ГП від 09.08.2021 склав 11 799 445,93 грн. Саме в такому розмірі, вказане авансування і було перераховане позивачем на банківський рахунок скаржника 13.12.2021.

Різницю ж між сумою отриманого відповідачем авансування та узгодженою сумою його повернення, яка склала 76 335,68 грн (11 799 445,93 грн - 11 723 110,25 грн), як раз і становила вартість робіт, виконаних ТОВ «ТСФ» до моменту укладення між сторонами спору додаткової угоди № 3 від 09.12.2021 до договору генерального підряду в будівництві № 09/08/21-ГП від 09.08.2021.

І саме на цю суму сторонами спору був зменшений розмір належного до повернення відповідачем авансування, що й було узгоджено у п. 5 додаткової угоди № 2 від 04.09.2023 до вказаного договору генерального підряду в будівництві та відображено у бухгалтерській довідці ТОВ «ТерраТарса Україна» від 04.09.2023.

Крім того, при зверненні з позовом до суду ТОВ «ТерраТарса Україна» було враховано, що в період з 18.07.2022 по 09.08.2024 відповідачем були сплачені на банківський рахунок позивача кошти в загальній сумі 10 900 000,00 грн.

Разом з тим, 3 671 427,81 грн з цієї суми, були сплачені ТОВ «ТСФ» на виконання відмінних від спірних зобов`язань - зобов`язань за додатковою угодою № 5 від 05.07.2022 до договору генерального підряду в будівництві № 09/08/21-ГП від 09.08.2021, якою його сторони розірвали додаткову угоду № 4 від 08.02.2022 до цього договору та узгодили повернення відповідачем отриманого за нею авансування в сумі 3 671 427,81 грн не пізніше 30.11.2023.

Як сама розірвана додаткова угода № 4, рахунок відповідача на оплату до неї № 9 від

17.02.2022, платіжна інструкція № 2716 від 17.02.2022 про оплату авансування за нею в розмірі 4 405 713,44 грн з випискою з банківського рахунку позивача за 17.02.2022 про оплату цієї суми, лист ТОВ «ТерраТарса Україна» № 492 від 18.02.2022 про помилкове перерахування грошових коштів в сумі 734 285,63 грн з випискою з банківського рахунку позивача від 18.02.2022 про їх повернення відповідачем, так і вказана додаткова угода № 5 від 05.07.2022 та виписки з банківського рахунку позивача за всі дні повернення відповідачем коштів за нею, лист останнього № 53/22 від 18.07.2022 про уточнення призначення платежу, а також бухгалтерська довідка ТОВ «ТерраТарса Україна» від 01.10.2024 про зарахування 1 228 572,19 грн в рахунок виконання ТОВ «ТСФ» зобов`язань за додатковою угодою № 2 від 04.09.2023, містяться в матеріалах справи.

Натомість, наполягаючи на можливому існуванні зустрічних зобов`язань позивача перед відповідачем, а також на залежності повернення відповідачем отриманого авансування від виконання інших умов договору генерального підряду в будівництві, скаржник не посилається ані на фактичні обставини, які б підтверджували реальність таких зустрічних зобов`язань або пов`язаність повернення відповідачем спірних грошових коштів з виконанням будь-яких інших умов зазначеного договору, ані на докази, які це підтверджують.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про недослідження судом питання наявності зустрічних зобов`язань позивача перед відповідачем, а також про нез`ясування судом правової природи стягнутих коштів та наявності у них статусу залишку попередньої оплати, повернення якої залежить від виконання інших умов договору генерального підряду в будівництві.

Додатковою угодою № 2 від 04.09.2023 до договору генерального підряду в будівництві її сторони встановили граничний термін виконання ТОВ «ТСФ» грошового зобов`язання з повернення ТОВ «ТерраТарса Україна» 11 723 110,25 грн - 30.09.2024.

Саме в цей термін, відповідач і мав виконати відповідні зобов`язання.

Оскільки у спірних правовідносинах встановлений термін виконання зобов`язання відповідачем, до них не можуть бути застосовані встановлені ст. 530 ЦК України правила виконання зобов`язання без встановлення відповідного терміну та ст. 612 цього Кодексу в частині моменту настання прострочення боржника у цьому зобов`язанні.

Колегія суддів зазначає, що в рахунок виконання відповідного зобов`язання відповідачем станом на день прийняття оскаржуваного рішення було перераховано позивачу 7 228 572,19 грн з належних 11 723 110,25 грн без отримання від ТОВ «ТерраТарса Україна» будь-якої вимоги про це.

В додаткових поясненнях у справі від 02.03.2026, поданих суду апеляційної інстанції, відповідач зазначає про сплату ним 26.02.2026 в якості повернення часткової передплати (авансу) 500000 грн та пропонуванням графіку виконання рішення в частині залишку 3 994 538,06 грн на 4 місяці з оплатою 25 числа кожного місяця 998 634, 52 грн.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про не дослідження судом питання дотримання позивачем порядку пред`явлення вимоги про повернення спірних грошових коштів.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3).

На виконання даних процесуальних вимог ТОВ «ТерраТарса Україна» до позовної заяви були додані належні, допустимі та достовірні докази, що підтверджували обставини, на яких ґрунтувалися позовні вимоги, зокрема рахунок відповідача на оплату авансування, платіжне доручення про його перерахування відповідачу та виписки з банківського рахунку позивача, як про сплату цих коштів відповідачу, так і про їх повернення останнім, а також бухгалтерські довідки ТОВ «ТерраТарса Україна» про відображення в обліку позивача грошових зобов`язань ТОВ «ТСФ» у спірних правовідносинах.

Отже, обґрунтовуючи апеляційну скаргу невитребуванням судом бухгалтерських документів, які підтверджують чи спростовують заборгованість ТОВ «ТСФ» перед ТОВ «ТерраТарса Україна», відповідач не врахував, що такі бухгалтерські документи містяться в матеріалах справи та були належними чином дослідженні судом у взаємозв`язку з іншими доказами у справі (договором генерального підряду в будівництві, додатковими угодами до нього про виконання певних будівельних робіт, додатковими угодами про внесення змін до цього договору та повернення авансування тощо).

Відповідно до ч. 4 ст. 74 ГПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, оскільки це є порушенням основних засад (принципів) господарського судочинства, зокрема рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, пропорційності, змагальності та диспозитивності.

Відповідач в апеляційній скарзі не наводить обставин, наявність яких, об`єктивно, могла б викликати у суду сумніви у добросовісному здійсненні позивачем своїх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Також, у разі неможливості самостійно надати докази учасник справи у відповідності до ч. 1 ст. 81 ГПК України вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «ТСФ» у суді першої інстанції не заявлялися клопотання про витребування доказів.

Отже, у суду були відсутні підстави витребування доказів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про не витребування судом в порушення вимог ст. ст. 74, 76, 77 ГПК України бухгалтерських документів, які підтверджують чи спростовують наявність заборгованості, а також про не дослідження судом інших можливих доказів у справі, як того вимагає ч. 1 ст. 86 ГПК України, є необґрунтованими.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині порушення судом принципу змагальності та права на захист, оскільки відмовив у відкладенні розгляду справи за усним клопотанням представника відповідача, що позбавило його можливості подати відзив на належні докази, колегія суддів зазначає наступне.

З позовною заявою до суду у даній справі ТОВ «ТерраТарса Україна» звернулося 23.01.2025.

У зв`язку з нереєстрацією відповідачем на той час електронного кабінету, копія позовної заяви з додатками була направлена позивачем на адресу ТОВ «ТСФ» засобами поштового зв`язку (листом з описом вкладення), що підтверджується наявними в матеріалах справи описом вкладення до цінного листа, накладною та фіскальним чеком оператора поштового зв`язку від 23.01.2025.

Провадження у справі було відкрито ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2025, відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання до суду відзиву на позов, а також всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову.

Підготовче засідання у справі було призначено на 08.07.2025.

У підготовче засідання 08.07.2025 представник відповідача не з`явився, хоча про місце, дату та час засідання відповідач був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.07.2025 підготовче засідання у справі було відкладено на 29.07.2025.

У підготовче засідання 29.07.2025 представник відповідача також не з`явився, хоча про місце, дату та час засідання відповідач був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.07.2025 підготовче провадження у даній справі було закрито, а справа була призначена до судового розгляду по суті на 09.09.2025.

Частиною 8 ст. 165 ГПК України передбачено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 178 ГПК України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Зазначеними процесуальними правами у вказані строки ТОВ «ТСФ» не скористалося, станом на день розгляду справи по суті ані відзиву, ані доказів на підтвердження своєї правової позиції у спорі ТОВ «ТСФ» до суду першої інстанції не надало. Не просило ТОВ «ТСФ» і про поновлення та (або) продовження вказаних строків. Також відповідач двічі не скористався й правом участі у підготовчому засіданні у справі та іншими правами, які могли бути реалізовані ним на стадії підготовчого провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

Оскільки відповідачем не було подано відзив на позовну заяву у встановлений судом строк та не зазначено й не обґрунтовано поважних причин пропуску цього строку, місцевий господарський суд з додержанням вимог процесуального закону розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

Представником відповідача в судовому засіданні 09.09.2025 при заявленні усного клопотання про відкладення розгляду справи не було наведено обставин, з якими ч. 2 ст. 202 ГПК України пов`язує необхідність відкладення розгляду справи в судовому засіданні.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про допущену судом безпідставну відмову у задоволенні усного клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, що унеможливило подання ним відзиву та належних доказів.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, уклавши 04.09.2023 Угоду №2 про внесення змін до договору генерального підряду в будівництві №09/08/21-ГП від 09.08.2021, ТОВ "ТСФ" (Генеральний підрядник) взяло на себе зобов`язання повернути до 30.09.2024 ТОВ "Терратарса Україна" (Замовник) грошові кошти в сумі 11 723 110,25 грн, які були сплачені Замовником Генеральному підряднику в якості авансування згідно рахунку Генерального підрядника №131 від 09.12.2021 відповідно до умов Додаткової угоди №3 від 09.12.2021.

Оскільки ТОВ "ТСФ" повернуло ТОВ "Терратарса Україна" лише 7 228 572,19 грн попередньої оплати, строк повернення якої настав, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність у Відповідача основної суми заборгованості у розмірі 4 494 538,06 грн (11 723 110,25 грн - 7 228 572,19 грн).

З урахуванням матеріалів справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 4 494 538,06 грн. заборгованості.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З огляду на встановлені обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позову.

При цьому, колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовано норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції про задоволення позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б дійти висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, доводи відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про задоволення позову.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТСФ» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2025 у справі №910/840/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2025 у справі №910/840/25 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «ТСФ».

4. Матеріали справи №910/840/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 20.04.2026.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.О. Мальченко

А.І. Тищенко