ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

"13" квітня 2026 р. Справа № 916/1284/26

Господарський суд Одеської області у складі судді Щавинської Ю.М.

секретар судового засідання Масловська Є.Д.

розглянувши заяву Заступника керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси про забезпечення позову №2-646/26 від 6.04.2026 по справі №916/1284/26

за позовом: Заступника керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси (65009, м. Одеса, вул.Артура Савельєва (Черняховського), 6) в інтересах держави в особі Одеської міської ради (65026, місто Одеса, площа Біржова, будинок 1)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Південна фінансово-будівельна компанія" (65007, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Велика Арнаутська, будинок 115)

про стягнення 8 434 798,18 грн

за участю представників сторін:

від прокуратури: Ейсмонт І.С.;

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Михайлишина Г.В.

ВСТАНОВИВ:

6.04.2026 Заступник керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси звернувся до Господарського суду Одеської області в інтересах держави в Одеської міської ради з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Південна фінансово-будівельна компанія", в якій просить суд стягнути з відповідача на користь Одеської міської ради грошові кошти у сумі 8 434 798,18 грн, з яких: 7 321 702,52 грн безпідставно збережені кошти пайової участі, 830 257,29 грн інфляційні нарахування, 282 838,37 грн 3 % річних.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає про те, що відповідач як замовник будівництва повинен був сплатити кошти пайової участі у зв`язку із будівництвом об`єкта "Будівництво апартаментів з вбудовано-прибудованими адміністративними та торгівельними приміщеннями та підземним паркінгом за адресою: м. Одеса, Приморський район, вул. Велика Арнаутська, 115".

Натомість, останнім не були сплачені кошти пайової участі, а в акті готовності об`єкта до експлуатації за реєстраційним номером АС01:1529-5393-8378-8900 від 02.12.2024 вказано, що замовник звільняється від сплати коштів пайової участі на підставі п. 13 розділу I Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" №132-ІХ від 20.09.2019.

Разом з позовною заявою прокурором надано суду заяву про забезпечення позову, у якій останній просить суд накласти арешт на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Південна фінансово-будівельна компанія" (), як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову та належать цьому товариству у межах суми позовних вимог на загальну суму 8 434 798,18 гривень.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову прокурор зазначає, що, з урахуванням специфіки предмету позову та правовідносин, що виникли між сторонами, процедура повернення коштів у майбутньому, без вжиття заходів забезпечення позову, буде неможливою та неефективною. За таких обставин, лише вжиття заходів до забезпечення позову є реальною гарантією ефективного захисту порушених інтересів держави.

При цьому, прокурор посилається на те, що у постанові Верховного Суду від 18.10.2021 у справі №910/7029/21 зазначено, що «умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Відтак, прокурор зазначає, що необхідність вжиття заходів до забезпечення позову зумовлена обґрунтованим припущенням, що з урахуванням предмета спору невжиття таких заходів також може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог прокурора, чим фактично буде нівельована функція судового рішення як механізму дійсного поновлення порушених прав та інтересів.

Ураховуючи викладене, прокурор вважає, що співмірним та адекватним заходом забезпечення позову у даному випадку буде накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу, які знаходяться на всіх рахунках відповідача в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, у межах суми позову - 8 434 798,18 гривень.

При цьому, обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Застосування у даному випадку названого заходу забезпечення позову не порушить прав та охоронюваних законом інтересів відповідача у справі чи інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу, а лише запровадить тимчасові обмеження, існування яких дозволить створити належні умови для запобігання перешкод у захисті порушеного права у разі прийняття судового рішення на користь позивача.

Ухвалою суду від 07.04.2026 відкрито провадження у справі №916/1248/26 та прийнято справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 07.04.2026 призначено заяву Заступника керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси про забезпечення позову №2-646/26 від 6.04.2026, подану по справі №916/1284/26, до розгляду у судовому засіданні на "13" квітня 2026 р. о 12:15.

10.04.2026 до суду від відповідача надійшли заперечення на заяву про забезпечення позову, у яких останній зазначає, що він є діючим працюючим підприємством, не знаходиться у стадії ліквідації (припинення), не знаходиться під процедурою банкрутства, тощо. Підприємство має численні ділові зв`язки з контрагентами, підприємством укладено договори на електропостачання, водопостачання та водовідведення.

Таким чином, відповідач зазначає, що арешт такої значної суми на рахунках відповідача призведе до повного паралічу його господарської діяльності та, більш того, до неможливості експлуатації будівлі, блокування водо- та електро- постачання відповідного будинку та, в решті-решт, неможливості експлуатації будинку, в цілому. В такому випадку йдеться вже не тільки про порушення прав самого відповідача, але й про грубе нехтування правами третіх осіб, споживачів комунальних послуг, які взагалі не приймають участі у справі.

Відповідач також зазначає, що заява про забезпечення позову Приморської окружної прокуратури м. Одеси не містить жодних доказів. Єдиними додатками до вказаної заяви є платіжне доручення про сплату судового збору та інформація з державного реєстру речових прав про укладення відповідачем договору оренди земельної ділянки.

Як вказує відповідач, заявник, фактично посилається те, що сам по собі факт безперешкодної можливості розпорядження відповідачем активами (грошовими коштами) створює загрозу для ефективного виконання рішення суду, а також на висновки, викладені, зокрема, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22 щодо того, що можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов, вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Відповідач також посилається на висновки Верховного суду, викладені у постанові від 4.12.2025 у справі №916/3385/25 та зазначає, що у даному випадку об`єктивно немає підстав сумніватися у сумлінності відповідача (навіть якщо рішення буде постановлено на користь позивача).

Відповідач також зауважує, що тривале блокування коштів на рахунку відповідача спричинить лише неправомірний тиск на підприємство з метою беззаперечного отримання задоволення матеріальних претензій позивача, при цьому наявність заборгованості відповідача не є безспірною та підлягає доведенню.

У судове засідання 13.04.2026 з`явився прокурор та відповідач.

У судовому засідання прокурор підтримав подану заяву про забезпечення позву, відповідач проти задоволення останньої заперечував.

Розглянувши заяву Заступника керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси про забезпечення позову за вх.№2-646/26 від 6.04.2026, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист (поновлення) порушених чи оспорюваних прав (інтересів) позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі сталою практикою Верховного Суду законодавством покладено на заявника обов`язок обґрунтування підстав, які можуть утруднити чи унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позову або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Близька за змістом правова позиція визначена у постановах Верховного Суду від 08.07.2024 у справі № 916/143/24, від 04.10.2024 у справі № 913/289/24.

При цьому, у постанові від 4.12.2025 у справі №916/3385/25 Верховний Суд зазначив, що наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії з відповідним їх підтвердженням. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави заявлених позовних вимог та застосування відповідного їм заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 також висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Як встановлено судом, до заяви про забезпечення позову Приморською окружною прокуратурою м. Одеси не додано жодних доказів. Єдиними додатками до вказаної заяви є копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо відповідача на підтвердження права оренди земельної ділянки комунальної власності та копія платіжної інструкції № 784 від 02.04.2026 щодо сплати судового збору за подання зави про забезпечення позову.

Наведені у заяві про забезпечення позову обґрунтування необхідності вжиття відповідних заходів зводяться виключно до цитування положень судової практики щодо загальних підстав застосування ст.136, 137 ГПК України.

Фактично, заявник посилається те, що сам по собі факт безперешкодної можливості розпорядження відповідачем активами (грошовими коштами) створює загрозу для ефективного виконання рішення суду, а також на висновки, викладені, зокрема, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22 щодо того, що можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Водночас, суд зауважує, що згідно з висновком Верховного суду, викладеним у постанові від 4.12.2025 у справі №916/3385/25, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22 міститься висновок про те, що вжиття заходів забезпечення позову передбачає доведення стороною обставин вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

З огляду на викладене, висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду свідчить, що вимога про надання доказів витрачання відповідачем коштів не може розглядатися як єдина підстава для застосування заходів забезпечення позову, однак не виключає зобов`язання заявника щодо доведення необхідності такого забезпечення шляхом подання доказів, підтверджуючих підставність заявлених вимог та ризик утруднення чи унеможливлення виконання у майбутньому відповідного судового рішення.

Це підтверджується тим, що Верховний Суд у постанові від 18.06.2025 у справі №918/73/25 зазначив те, що наведений у зазначеній постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду підхід передбачає необхідність доказування наявності обґрунтованої необхідності у застосуванні заходів забезпечення позову шляхом подання доказів до суду щодо наявності фактичних обставин, з якими закон пов`язує застосування такого заходу забезпечення позову, обґрунтування позивачем відомих останньому обставин або тих обставин, про які він об`єктивно може дізнатися, які б свідчили про утруднення чи унеможливлення виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Крім того, наведений зміст вказаної постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду засвідчує, що у ній взагалі відсутні правові висновки про те, що у питанні застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та/або грошові кошти, що знаходяться на рахунках відповідача/зацікавленої особи, позивач (заявник) звільняється від доказування наявності обґрунтованої необхідності у застосуванні заходів забезпечення позову шляхом подання доказів до суду щодо наявності фактичних обставин, з якими закон пов`язує застосування такого заходу забезпечення позову (з таких мотивів виходила об`єднана палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, повертаючи справу №917/1610/23 відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду ухвалою від 01.03.2025).

Таким чином, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви, адже має характер припущення. Вказане повністю узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 №381/4019/18.

При цьому, суд враховує, що предметом спору є стягнення з відповідача на користь Одеської міської ради грошових коштів у сумі 8 434 798,18 грн, з яких: 7 321 702,52 грн безпідставно збережені кошти пайової участі, 830 257,29 грн інфляційні нарахування, 282 838,37 грн 3 % річних.

Тобто заборгованість відповідача не є безспірною, а також не є такою, що виникла на підставі договору, натомість підставність стягнення коштів у розмірі 7 321 702,52 грн та нарахування інфляційних втрат та 3% річних підлягає дослідженню та встановленню під час розгляду справи по суті.

Суд бере до уваги, що для вжиття заходів забезпечення позову важливим є момент об`єктивного існування ризиків, які визначені зокрема у частині другій статті 136 ГПК України, та необхідності їх підтвердження відповідними доказами.

Водночас, заява заступника керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси про забезпечення позову не містить обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на можливе ухилення відповідача від виконання рішення суду, чи вчинення ним дій, які б свідчили про те, що невжиття заходів до забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду.

Суд звертає увагу, що прокуратурою не надано будь-які докази того, що відповідачем вживалися чи вживаються будь-які дії щодо відчуження будь-якого нерухомого майна, його зміни чи існування інших обставин, з якими пов`язується необхідність задоволення заяви про забезпечення позову.

При цьому, жодні докази, що свідчать про звернення до відповідача у позасудовому порядку до позовних матеріалів не додано, що взагалі унеможливлює висновок про намагання відповідача ухилитися як від виконання зобов`язання, так і від виконання рішення суду у разі задоволення позову повністю або частково.

Не надано заявником також і будь-яких доказів, що підтверджують наявність у відповідача відкритих виконавчих проваджень, арештів, наявності податкового боргу/застави, тощо.

Отже, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів прокурора щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, з урахуванням критеріїв розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Заступника керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси.

Зазначене водночас не позбавляє останнього прав звернутися до суду із відповідною заявою, надавши докази, що підтверджують необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ч.6 ст.140, ст.234 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у задоволенні заяви Заступника керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси про забезпечення позову №2-646/26 від 6.04.2026 по справі №916/1284/26.

Ухвала суду набирає законної сили 13.04.2026 та може бути оскаржена в порядку ст.256 ГПК України.

Повна ухвала складена 20.04.2026.

Суддя Ю.М. Щавинська