ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року Справа № 907/47/25

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого - судді МАТУЩАКА О.І.

суддів МАНЮКА П.Т.

РИМА Т.Я.

за участю секретаря судового засідання Телинько Я.П.

за участю:

представників МПП «Карпати» Москаленко М.А., Дяків В.Б. (адвокати);

прокурор Винницька Л.М.;

розглянувши апеляційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури (вх. ЗАГС №01-05/3349/25 від 17.11.2025)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 23.10.2025 (повне рішення - 24.10.2025, суддя А.А. Худенко)

у справі № 907/47/25

за позовом Закарпатської обласної прокуратури, м. Ужгород, Закарпатська область

до відповідачів: 1) Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, с. Оноківці, Ужгородський район, Закарпатська область

2) Малого приватного підприємства Карпати, м. Ужгород, Закарпатська область

про визнання незаконними та скасування рішення сільської ради; визнання недійсними додаткових угод; скасування державної реєстрації права оренди на земельну ділянку; зобов`язання повернути земельну ділянку

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

До Господарського суду Закарпатської області звернувся заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури з позовом в інтересах держави до: Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області та Малого приватного підприємства «Карпати» про:

- визнання незаконним та скасування рішення Оноківської сільської ради від 14.12.2019 №1317 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель»;

- визнання недійсною додаткової угоди від 21.01.2020 до договору на право тимчасового користування землею № 2 від 08.08.1996, укладеної між Оноківською сільською радою та МПП «Карпати»;

- визнання недійсним рішення Оноківської сільської ради від 07.12.2022 № 1193-ХХІ-VIII «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок та укладання додаткової угоди №2 про внесення змін до договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) №2 від 08.08.1996»;

- визнання недійсним рішення Оноківської сільської ради від 30.03.2023 № 1386-XXV-VIII «Про укладання додаткової угоди до договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) №2 від 08.08.1996»;

- визнання недійсною додаткової угоди № 2 від 11.04.2023 про внесення змін до договору на право тимчасового користування землею в новій редакції;

- скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права оренди МПП «Карпати» на земельну ділянку з кадастровим номером :10:020:0271 площею 36,9002 га;

- зобов`язання повернути земельну ділянку з кадастровим номером :10:020:0271 площею 36,9002 га Оноківській територіальній громаді в особі Оноківської сільської ради.

Позовна заява обґрунтована тим, що рішення Оноківської сільської ради № 1317 від 14.12.2019, № 1193-ХХІ-УІІІ від 07.12.2022 та № 1386-ХХV-VІІІ від 30.03.2023, а також додаткові угоди від 21.01.2020 та 11.04.2023 до договору на право тимчасового користування землею № 2 від 08.08.1996 є незаконними та підлягають визнанню недійсними, оскільки прийняті та укладені за відсутності правових підстав для поновлення чи продовження дії договору, правовідносини за яким були припинені ще з 01.01.2004 на підставі розпорядження голови Ужгородської РДА № 217 від 30.04.2003.

Прокурор вказує, що у зв`язку з припиненням дії первісного договору відсутні правові підстави для державної реєстрації права оренди МПП «Карпати», а тому така реєстрація підлягає скасуванню. Зазначає, що спірна земельна ділянка площею 36,9002 га, яка перебуває у користуванні МПП «Карпати», має бути повернута у комунальну власність Оноківської територіальної громади в особі відповідної сільської ради.

Окремо прокурор звертає увагу на те, що зміна та інвентаризація земельної ділянки, зокрема коригування її меж, призвели до включення до її складу земель, які раніше не перебували у користуванні відповідача, що також свідчить про порушення вимог земельного законодавства та є додатковою підставою для задоволення позову.

Господарський суд Закарпатської області рішенням від 23.10.2025 у задоволенні позову відмовив повністю.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи прокурора про припинення дії договору на право тимчасового користування землею №2 від 08.08.1996 з 01.01.2004 не підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема у матеріалах справи відсутня заява МПП «Карпати», на підставі якої, за твердженням прокурора, було прийнято розпорядження голови Ужгородської РДА №217 від 30.04.2003.

Суд зазначив, що саме по собі прийняття такого розпорядження не свідчить про припинення договору, оскільки не доведено факту добровільної відмови землекористувача та не встановлено належного оформлення припинення договірних правовідносин у передбаченому законом порядку. Водночас відповідач заперечує подання відповідної заяви, а прокурором не надано доказів її існування.

Крім того, суд виходив з того, що правовідносини сторін фактично тривали, земельна ділянка перебувала у користуванні МПП «Карпати», а спірні рішення органу місцевого самоврядування та укладені додаткові угоди приймались і укладались у межах існуючих правовідносин та на виконання судових рішень щодо відновлення прав землекористувача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог та відсутність правових підстав для визнання оскаржуваних рішень і правочинів недійсними, скасування державної реєстрації права оренди та повернення земельної ділянки.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

Закарпатська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення суду від 23.10.2025 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі скаржник покликається на такі обставини:

- суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини справи, зокрема безпідставно дійшов висновку про неприпинення договору користування землею, тоді як наявні докази підтверджують припинення правовідносин ще з 01.01.2004 на підставі розпорядження Ужгородської РДА №217 від 30.04.2003, прийнятого за заявою МПП «Карпати»;

- договір на право тимчасового користування землею (в т.ч. на умовах оренди) від 08.08.1996 припинив свою дію, а новий договір оренди, передбачений розпорядженням РДА, укладений не був, що свідчить про відсутність у МПП «Карпати» правових підстав користування земельною ділянкою після 2004 року;

- суд безпідставно врахував преюдиційність іншого судового рішення, оскільки у справі №907/853/21 не встановлювались обставини припинення договору у 2003 2004 роках;

- рішення органу місцевого самоврядування (2019, 2022, 2023 років) та додаткові угоди до договору є незаконними, оскільки прийняті щодо правовідносин, які вже припинені, фактично спрямовані на відновлення неіснуючого договору, а також прийняті з порушенням вимог земельного законодавства;

- передача земельної ділянки в користування мала здійснюватися виключно через земельні торги, відповідно до ст. 134, 135 Земельного кодексу України (надалі ЗК України), однак орган місцевого самоврядування обійшов цю процедуру, що порушує інтереси територіальної громади;

- додаткові угоди від 21.01.2020 та 11.04.2023 є недійсними, оскільки змінюють правовідносини, які вже припинені, та суперечать вимогам ст. 203, 215, 651, 654 ЦК України та Закону «Про оренду землі»;

- державна реєстрація права оренди МПП «Карпати» підлягає скасуванню, як похідна від незаконних рішень і недійсних правочинів;

- фактичні межі та конфігурація земельної ділянки були змінені внаслідок інвентаризації 2019 року. При цьому, до її складу включено землі, які раніше не перебували у користуванні МПП «Карпати», що спростовує висновок суду про тотожність ділянок;

- земельна ділянка належить до земель водного фонду, що впливає на режим її використання та додатково підтверджує незаконність прийнятих рішень;

- поведінка МПП «Карпати» є недобросовісною, оскільки підприємство самостійно ініціювало припинення договору у 2003 році, тривалий час не оскаржувало це рішення, а своїми діями підтвердило факт припинення правовідносин. Відтак порушує принцип заборони суперечливої поведінки (доктрина venire contra factum proprium).

Таким чином, вважає, що оскаржувані рішення порушують інтереси територіальної громади, зокрема позбавляють її можливості отримати справедливу ринкову вартість оренди через конкурентні торги.

Вважає, що оскільки суд першої інстанції порушив норми процесуального права, не надав належної оцінки доказам та дійшов висновків, які не відповідають встановленим обставинам справи, то наявні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу МПП «Карпати» вважає, що апеляційна скарга прокуратури є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та дійшов законного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Покликається на те, що орендні правовідносини між Оноківською сільською радою та МПП «Карпати» не припинялись, а продовжують існувати, оскільки розпорядження Ужгородської РДА № 217 від 30.04.2003 не було реалізоване сторонами, жодних угод про розірвання договору не укладалося, а заяв про добровільну відмову від права користування земельною ділянкою МПП «Карпати» не подавало.

У відзиві наголошує, що чинне на момент прийняття розпорядження законодавство не передбачало можливості одностороннього припинення договору оренди органом влади, а припинення можливе лише за згодою сторін або за рішенням суду, чого у цьому випадку не відбулося.

Крім того зазначає, що МПП «Карпати» правомірно користується земельною ділянкою з 1996 року, договір оренди є чинним та продовженим на підставі рішень органу місцевого самоврядування і додаткових угод, а право оренди належним чином зареєстроване у Державному реєстрі речових прав.

Окремо звертає увагу, що спірні рішення сільської ради та додаткові угоди приймались, зокрема, на виконання судових рішень, якими було відновлено права землекористувача після незаконних дій Оноківської сільської ради щодо поділу земельної ділянки та припинення користування.

Вважає безпідставними доводи прокурора про зміну меж земельної ділянки та необхідність проведення земельних торгів, оскільки фактично відбулося відновлення попереднього стану земельної ділянки без зміни її площі та цільового призначення.

Відтак вважає, що прокурором не доведено належними доказами припинення договору, а також не підтверджено наявність підстав для визнання недійсними оскаржуваних рішень та правочинів.

З огляду на викладене, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Інших клопотань та заяв, в порядку ст. 207 ГПК України, учасниками справи подано не було.

02.04.2026 у судовому засіданні взяли участь представники МПП «Карпати» та прокурорка, які виклали свої доводи та заперечення по суті апеляційної скарги. Представник Оноківської сільської ради в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про розгляд справи.

Водночас в матеріалах справи містяться клопотання Оноківської сільської ради про розгляд справи без участі її представника.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права місцевим господарським судом, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи.

Місцевим господарським судом встановлено, перевірено судом апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи, що рішенням 3-ї сесії 22-го скликання Оноківської сільської Ради народних депутатів Ужгородського району Закарпатської області від 01.06.1995 вирішено надати МП «Карпати» в довгострокове користування строком на 25 років на умовах оренди земельні угіддя площею 36,9 га в зоні відпочинку «Оріховецьке озеро», а саме: 1,1 га кам`янисті місця; 2,6 га чагарники; 0,6 га дороги; 32,6 га водне дзеркало, для відновлення зони відпочинку і розведення риби. Оренду землі передбачити окремим договором.

На підставі вказаного рішення між Оноківською сільською радою народних депутатів Ужгородського району Закарпатської області та МП «Карпати» було укладено договір на право тимчасового користування землею (у тому числі на умовах оренди) №2 від 08.08.1996 (надалі - договір), за умовами якого Оноківська сільська рада надала, а Мале підприємство «Карпати» прийняло в тимчасове користування земельну ділянку загальною площею 36,9 га згідно з планом землекористування, що додається (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 1.2. договору земельна ділянка надається на умовах довгострокового користування строком на 25 років для відновлення зони відпочинку і розведення риби, тобто до 08.08.2021.

Договір зареєстровано Оноківською сільською радою народних депутатів Ужгородського району Закарпатської області 08.08.1996 в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею.

Розпорядженням голови Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області №217 від 30.04.2003 «Про надання земельних ділянок в оренду» вирішено: припинити з 01.01.2004 дію договору тимчасового користування земельною ділянкою терміном на 25 років №2 від 08.08.1996, укладеного між МПП «Карпати» та Оноківською сільською радою (п. 6 розпорядження), зобов`язано МПП «Карпати» оформити договір оренди земельної ділянки (п. 7 розпорядження), а також вирішено надати МПП «Карпати» в оренду терміном на 50 років з 01.01.2004, земельну ділянку площею 36,9 га, яка є у тимчасовому користуванні підприємства, для відновлення зони відпочинку і розведення риби (п. 8 розпорядження).

08.04.2015 Управлінням Держгеокадастру в Ужгородському районі Закарпатської області проведено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :04:004:0006, площею 36,9002 га, з цільовим призначенням 06.03 для інших оздоровчих цілей, що розташована за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Оріховиця, урочище Оріховецьке озеро, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-016 від 22.04.2016. До Державного земельного кадастру внесено відомості про МПП «Карпати» як орендаря земельної ділянки площею 36,9 га зі строком дії речового права 50 років.

Рішенням Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області №1185 від 12.08.2019 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель МПП «Карпати» надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель комунальної власності, що знаходяться в оренді такого підприємства, площею 36,9002 га за адресою: с.Оріховиця, урочище «Оріховецьке озеро» (кадастровий номер: :04:004:0006) з метою виправлення відомостей Державного земельного кадастру щодо конфігурації земельної ділянки без зміни площі, цільового призначення та виду використання земельної ділянки, складу угідь (п. 1 рішення); рекомендовано МПП «Карпати» звернутися до землевпорядних організацій для розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель комунальної власності та погодити згідно норм чинного законодавства України (п. 2 рішення).

Рішенням Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області №1317 від 14.12.2019 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель»: затверджено МПП «Карпати» технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель комунальної власності, що знаходяться в оренді підприємства, площею 36,9002 га за адресою: с. Оріховиця, урочище «Оріховецьке озеро» (кадастровий номер: :04:004:0006) з метою виправлення відомостей Державного земельного кадастру щодо конфігурації земельної ділянки без зміни площі, цільового призначення та виду використання земельної ділянки, складу угідь (п. 1 рішення); продовжено дію договору на право тимчасового користування землею (у тому числі на умовах оренди) №2 від 08.08.1996, площею 36,9002 га (кадастровий номер: :04:004:0006), с. Оноківці, урочище «Оріховське озеро», укладеного між Оноківською сільською радою та МПП Карпати, терміном на 49 років (п. 2 рішення); зобов`язано МПП «Карпати» укласти з Оноківською сільською радою додаткову угоду про продовження терміну дії договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) (п. 3 рішення); Підприємству "Карпати" провести реєстрацію земельної ділянки згідно з чинним законодавством (п. 4 рішення).

На підставі зазначеного рішення, Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області №1317 між сільською радою та МПП «Карпати» було укладено додаткову угоду від 21.01.2020 про внесення змін до договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) №2 від 08.08.1996 (надалі - додаткова угода), згідно з якою сторони дійшли згоди внести зміни до п. 1.2. основного договору шляхом його викладення в наступній редакції: « 1.2. Відповідно до п. 2 рішення Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області ХХХХІІІ сесії VII скликання ІІ засідання №1317 від 14.12.2019 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель», земельна ділянка надається на умовах тимчасового користування (в тому числі на умовах оренди) строком на 49 років (продовження строку дії Основного договору)». Доповнено основний договір п. 1.3. в наступній редакції « 1.3. Предметом договору є земельна ділянка загальною площею 36,9002 га за адресою: с. Оноківці, урочище Оріховське озеро, кадастровий номер: :04:004:0006».

Рішенням Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області №230-IV-VIII від 03.03.2021 «Про скасування та внесення змін до рішень сільської ради щодо МПП «Карпати» вирішено: внести наступні зміни до рішення №1317 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель ХХХХІІІ сесії VII скликання ІІ засідання Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 14 грудня 2019 року», а саме: - вважати таким, що втратив чинність, пункт ІІ цього рішення (п. 1.1. рішення №230); - вважати таким, що втратив чинність, пункт ІІІ цього рішення (п. 1.2. рішення №230); - вважати таким, що втратив чинність, пункт ІV цього рішення (п. 1.3. рішення №230).

Рішенням Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області №587-VIII-VIII від 05.08.2021 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо поділу земельної ділянки за кадастровим номером :04:004:0006» на 3 частини, після закінчення терміну дії договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 08.08.1996, укладеного між Оноківською сільською радою та МПП «Карпати» надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області площею 36,9002 га, кадастровий номер :04:004:0006, яка розташована за адресою Закарпатська область, Ужгородський район, с. Оріховиця, урочище Оріховецьке озеро без зміни її цільового призначення на 3 (три) частини площею 35,3169 га, 1,4343 га та 0,1490 га, після закінчення строку дії договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 08.08.1996, укладеного між Оноківською сільською радою та МПП Карпати, а саме - після 08.08.2021 (п. 1 рішення).

Рішенням Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області №684-ІХ-VIII від 16.09.2021 «Про звернення до МПП «Карпати» щодо звільнення земельних ділянок, надання пропозицій для подальшого їх використання вирішено звернутись до МПП «Карпати» щодо наступного: - у зв`язку із закінченням строку, на який було укладено договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 08.08.1996, не пізніше тридцяти днів з моменту направлення повідомлення про прийняття рішення звільнити земельні ділянки за кадастровими номерами :10:020:0239, :10:020:0240, :10:020:0241, які виникли в результаті поділу земельної ділянки за кадастровим номером :04:004:0006, привівши їх у стан, придатний для подальшого використання (підп. 1.1. п. 1 рішення); - з метою визначення порядку передачі землі в користування для обслуговування майна, надати Оноківській сільській раді протягом тридцяти днів з дня отримання повідомлення письмові звернення та копії правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності на нерухоме майно, що належить МПП «Карпати» та знаходиться на земельних ділянках за кадастровими номерами :10:020:0239, :10:020:0240, :10:020:0241, які виникли в результаті поділу земельної ділянки за кадастровим номером :04:004:0006 (підп. 1.2. п. 1 рішення).

Не погоджуючись із рішеннями Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області №230-IV-VIII від 03.03.2021, №587-VIII-VIII від 05.08.2021 та №684-ІХ-VIII від 16.09.2021, МПП «Карпати» оскаржило такі в судовому порядку.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 05.10.2022 у справі №907/853/21, яке набрало законної сили 21.11.2022, визнано незаконним та скасовано рішення четвертої сесії восьмого скликання (другого засідання) Оноківської сільської ради від 03.03.2021 за №230-IV-VIII «Про скасування та внесення змін до рішень сільської ради щодо МПП «Карпати»; визнано незаконним та скасовано рішення восьмої сесії восьмого скликання (перше засідання) від 05.08.2021 №587-VIII-VIII «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо поділу орендованої підприємством земельної ділянки за кадастровим номером :04:004:0006» на три частини після закінчення терміну дії договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 08.08.1996, укладеного між Оноківською сільською радою та МПП «Карпати»; визнано незаконним та скасовано рішення дев`ятої сесії восьмого скликання (перше засідання) Оноківської сільської ради від 16.09.2021 №684-ІХ-VIII «Про звернення до МПП «Карпати» щодо звільнення земельних ділянок, надання пропозицій для подальшого їх використання»; зобов`язано Оноківську сільську раду відновити права МПП «Карпати», привівши земельну ділянку кадастровий номер :04:004:0006 у технічний стан, який існував станом до 05.08.2021, а саме: об`єднати три земельні ділянки з кадастровими номерами :10:020:0239, :10:020:0240, :10:020:0241 в одну, усунувши в такий спосіб перешкоди орендареві належно виконувати свої обов`язки по договору.

Рішенням Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області №1176-ХІХ-VIIІ від 08.11.2022 «Про виконання рішення Господарського суду Закарпатської області по справі №907/853/21» вирішено відновити права землекористувача МПП «Карпати» щодо користування земельними ділянками за кадастровими номерами :10:020:0239, :10:020:0240, :10:020:0241, що виникли в результаті поділу земельної ділянки за кадастровим номером :04:004:0006 загальною площею 36,9002 га з цільовим призначенням згідно КЦПВЗ - 06.03 для інших оздоровчих цілей, що розташовані в с. Оноківці, урочище «Оріховецьке озеро», Ужгородський район, Закарпатська область шляхом: 1.1. Надати дозвіл Оноківській сільській раді на розробку технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок комунальної власності, вказаних у пункті 1 даного рішення; 1.2. Технічну документацію із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок розробити у відповідності до чинного законодавства України та подати на затвердження сесії сільської ради. 1.3. Після затвердження технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок Оноківській сільській раді вжити заходів щодо державної реєстрації новоствореної земельної ділянки площею 36,9002 га в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. 1.4. Укласти додаткову угоду №2 до договору на право тимчасового користування землею №2 від 08.08.1996 між Оноківською сільською радою та МПП «Карпати» про заміну кадастрового номеру, зазначеного в договорі у зв`язку із об`єднанням земельних ділянок та присвоєння кадастрового номеру новоствореної земельної ділянки площею 36,9002 га та уповноважити сільського голову Марію Коваль-Мазюту підписати дану додаткову угоду. 1.5. Землекористувачу МПП «Карпати» після укладення додаткової угоди №2 до договору на право тимчасового користування землею № 2 від 08.08.1996 зареєструвати її у встановленому чинним законодавством України порядку.

Рішенням Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області №1193-ХХІ-VІІІ від 07.12.2022 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок та укладання додаткової угоди №2 про внесення змін до договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) №2 від 08.08.1996 між Оноківською сільською радою та МПП «Карпати» вирішено: затвердити технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок комунальної власності, загальною площею 36,9002 га, що виникли в результаті їх об`єднання за кадастровим номером :10:020:0271, код КЦПВЗ 06.03 для інших оздоровчих цілей, яка розташована в с.Оноківці, урочище «Оріховецьке озеро», Ужгородського району Закарпатської області (п. 1 рішення); вжити необхідних заходів щодо державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку за кадастровим номером :10:020:0271 у порядку, встановленому чинним законодавством (п. 2 рішення); схвалено проект додаткової угоди №2 про внесення змін до договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) №2 від 08.08.1996 між Оноківською сільською радою та МПП «Карпати» згідно додатку (п. 3 рішення); укласти додаткову угоду №2 до договору на право тимчасового користування землею №2 від 08.08.1996 між Оноківською сільською радою та МПП «Карпати» та уповноважити сільського голову підписати дану додаткову угоду від імені Оноківської сільської ради (п. 4 рішення); землекористувачу МПП «Карпати» () після укладення додаткової угоди №2 до договору на право тимчасового користування землею №2 від 08.08.1996 зареєструвати її у встановленому чинним законодавством порядку (п. 5 рішення).

Рішенням Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області №1386-ХХV-VIIІ від 30.03.2023 «Про укладання додаткової угоди №2 до договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) №2 від 08.08.1996 між Оноківською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області та МПП «Карпати» вирішено: укласти від імені Оноківської сільської ради додаткову угоду №2 до договору на право тимчасового користування землею (земельна ділянка з кадастровим номером :10:020:0271, код КЦПВЗ 06.03 для інших оздоровчих цілей, яка розташована в с. Оноківці, урочище «Оріховецьке озеро», Ужгородський район, Закарпатська область) № 2 від 08.08.1996 між Оноківською сільською радою та МПП «Карпати» (пу.1 рішення); доручено заступнику сільського голови з питань діяльності виконавчих органів ради підписати від імені Оноківської сільської ради додаткову угоду №2 до договору на право тимчасового користування землею (земельна ділянка з кадастровим номером :10:020:0271, код КЦПВЗ 06.03 для інших оздоровчих цілей, яка розташована в с. Оноківці, урочище «Оріховецьке озеро», Ужгородський район, Закарпатська область) № 2 від 08.08.1996 між Оноківською сільською радою та МПП «Карпати» (п. 2 рішення); встановлено орендну плату за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :10:020:0271 у розмірі 3 (три) відсотка від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, плату за користування водними об`єктами встановити відповідно до Методики визначення розміру плати за надані в оренду водні об`єкти (п. 3 рішення); землекористувачу МПП «Карпати», після укладення додаткової угоди №2 до договору на право тимчасового користування землею №2 від 08.08.1996, провести реєстрацію права на земельну ділянку в порядку, визначеному законодавством (п.4 рішення).

На підставі зазначеного рішення, 11.04.2023 між Оноківською сільською радою та МПП «Карпати» було укладено додаткову угоду № 2 про внесення змін до договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) № 2 від 08.08.1996 в новій редакції, відповідно до якої: в оренду передана земельна ділянка загальною площею 36,9002 га, у тому числі земельна ділянка кам`янисті місця (площа 8,3624 га), чагарникова рослинність природного походження (24,7506 га), ставки (2,9562 га), землі для відпочинку та оздоровлення (0,831 га) з кадастровим номером :10:020:0271, цільове призначення земельної ділянки код КЦПВЗ 06.03 для інших оздоровчих цілей, яка розташована в с. Оноківці, урочище «Оріховецьке озеро», Ужгородський район, Закарпатська область та водні об`єкти (п. 2 додаткової угоди); нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 30442665,00 грн. (п.4 додаткової угоди); строк дії договору 49 років, дата закінчення строку оренди - 14.12.2068 (п. 7 додаткової угоди). Визначено інші умови договору оренди, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Типового договору оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом» №572 від 02.06.2021.

Додаткову угоду №2 погоджено з Держводагенством, що підтверджується підписом уповноваженої особи, який скріплено печаткою Сектору у Чернівецькій області Держводагенства.

Право комунальної власності Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області на земельну ділянку №:10:020:0271 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано 15.12.2022 (запис №48746510), право оренди МПП «Карпати» зареєстровано 15.04.2023 (запис 49948980), що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень №352118928.

Оцінка суду.

Згідно з ст.131-1 Конституції України на органи прокуратури України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Виходячи з вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. Закону України «Про прокуратуру», діяльність органів прокуратури ґрунтується на засадах верховенства права та законності.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 цього ж Закону, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття інтерес держави.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 №15-рп/2002 (справа про досудове врегулювання спорів) визначено, що положення ч. 2 ст. 124 Конституції України стосовно поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відтак, інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація інтересів держави, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

При цьому, суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Згідно із ст. 53 ГПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Спірна земельна ділянка не є земельною ділянкою державної власності сільськогосподарського призначення та не належить до агропромислового комплексу, тому Держгеокадастр у цьому разі не наділений повноваженнями розпорядника з усіма повноваженнями власника на захист права власності, а надані законом функції державного контролю за використанням та охороною земель в частині дотримання земельного законодавства не наділяють Держгеокадастр правом звернення до суду з позовними вимогами, заявленими у цій справі. Такі висновки наведені в постанові Верховного Суду у справі №907/306/23 від 23.10.2024 за позовом керівника Ужгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області до Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області та МПП «Карпати» про визнання незаконним та скасування рішення Оноківської сільської ради №1317 від 14.12.2019 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель»; визнання недійсною додаткової угоди від 21.01.2020 про внесення змін до договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) №2 від 08.08.1996, укладеної між Оноківською сільською радою та МПП «Карпати»; зобов`язання МПП «Карпати» повернути земельну ділянку з кадастровим номером :10:020:0271 площею 36,9002 га у комунальну власність об`єднаної територіальної громади в особі Оноківської сільської ради.

Крім того, Оноківська сільська рада, яка уповноважена на захист інтересів держави як представник влади на місці, у цьому випадку, за твердженнями прокурора, сама ж допустила порушення вимог земельного законодавства, а отже, повинна виступати відповідачем у справі, що процесуально позбавляє її можливості звернутись до суду в якості позивача.

Визначений ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» обов`язок прокурора перед зверненням з позовом звернутись спершу до компетентного органу стосується звернення до органу, який надалі набуде статусу позивача. Водночас вказана стаття не покладає на прокурора обов`язок вживати заходів досудового звернення до суб`єкта, якого прокурор вважає порушником інтересів держави і до якого, як до відповідача, буде звернений позов. Іншими словами, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.06.2024 у справі 925/1133/18).

Зазначене свідчить про наявність у прокурора права звернутися до суду із відповідним позовом самостійно, без надання доказів на підтвердження того, що він попередньо повідомляв компетентні органи, що уповноважені захищати інтереси територіальної громади.

Прийняття органом місцевого самоврядування рішень всупереч інтересам держави може свідчити про відсутність належного волевиявлення як необхідного елементу правомірного (дійсного) правочину (рішення) при розпорядженні землі.

З огляду на викладене вище, суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку про те, що позов заявлено прокурором правомірного в межах наданих йому законодавством повноважень в інтересах держави. Таким чином, прокурор виступає як самостійний позивач.

Правовідносини, які виникли між сторонами договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) №2 від 08.08.1996 у зв`язку з укладенням такого договору регулюються Земельним кодексом України від 1990 року (зі змінами та доповненнями станом на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Земельним кодексом України від 1990 року сільські, селищні Ради народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами для будівництва шкіл, лікарень, підприємств торгівлі та інших об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням населення (сфера послуг), сільськогосподарського використання, ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства, індивідуального житлового, дачного і гаражного будівництва, індивідуального і колективного садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, традиційних народних промислів.

Статтями 22, 24 Земельним кодексом України від 1990 року визначено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором. Форма договору і порядок його реєстрації встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Прокурор покликається на те, що розпорядження голови Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області №217 від 30.04.2003 «Про надання земельних ділянок в оренду» в частині припинення дії договору оренди з 01.01.2004 було прийнято на підставі заяви, поданої МПП «Карпати», однак така заява не збереглась в архівному відділі Ужгородської районної державної адміністрації.

Судом першої інстанції встановлено, що прокурор не надав копії вказаної заяви до суду, а також вказав, що йому невідомо, де знаходиться оригінал цієї заяви.

Водночас МПП «Карпати» заперечує подання ним такої заяви, стверджуючи про те, що договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) №2 від 08.08.1996 не припинив свою дію, оскільки сторонами не було виконано таке розпорядження шляхом укладення угоди про розірвання договору оренди.

Станом на час прийняття зазначеного вище розпорядження, відповідно до ст. 141 ЗК України, було визначено підстави припинення права користування земельною ділянкою, до яких поряд з іншими, також було віднесено і добровільну відмову від права користування земельною ділянкою.

Положеннями ч. 4 ст. 142 ЗК України (в редакції від 26.04.2003) визначено, що власник земельної ділянки, на підставі заяви землекористувача, приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Означені норми ЗК України вказують на безумовну відмову від права користування землею, а не на умовах подальшої її передачі тій же особі на інших умовах.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про оренду землі» (в редакції від 01.01.2003), договір оренди земельної ділянки припиняється у разі: 1) закінчення терміну, на який було укладено договір; 2) розірвання договору оренди згідно зі ст. 28 цього Закону; 3) одержання орендарем земельної ділянки у власність у порядку, передбаченому ЗК України; 4) примусового викупу (вилучення) земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності у порядку, встановленому законами України; 5) смерті громадянина-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у ст. 8 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; 6) ліквідації юридичної особи - орендаря.

Частиною 1 ст. 28 Закону України «Про оренду землі» (в редакції від 01.01.2003) визначено, що договір оренди земельної ділянки може бути розірвано за взаємною згодою сторін.

Порядок розірвання договору оренди землі, за відсутності у сторін взаємної згоди на таке розірвання, було визначено ч. 2 ст. 28 Закону України «Про оренду землі» (в редакції від 01.01.2003). Відповідно до вказаної норми, на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами їх обов`язків, передбачених ст.ст. 22, 23 цього Закону та договором, у разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке суттєво перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Таким чином, норми Закону України «Про оренду землі» (в редакції від 01.01.2003) не передбачав можливість розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку.

Договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) №2 від 08.08.1996 також не містив положень про можливість його розірвання в односторонньому порядку, а за відсутності взаємної згоди сторін питання щодо зміни умов договору чи його дострокового розірвання на вимогу заінтересованої сторони підлягало вирішенню в судовому порядку.

У постановах від 04.05.2020 у справі №816/1331/17, від 12.06.2020 у справі №480/303/19, від 24.02.2021 у справі №912/1592/20, Верховний Суд дійшов висновку, що припинення права користування орендованою земельною ділянкою не настає автоматично в силу добровільної відмови від права користування земельною ділянкою. Добровільна відмова є лише підставою для розірвання договору оренди та прийняття власником рішення про припинення права користування земельною ділянкою. При цьому, судам необхідно дослідити, чи повідомив орендар належним чином орендодавця про добровільну відмову від права користування орендованою земельною ділянкою, чи був договір оренди достроково розірваний за взаємною згодою сторін.

Надаючи оцінку розпорядженню голови Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області №217 від 30.04.2003, з урахуванням наведених вище приписів земельного законодавства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що таке розпорядження не заміняє способів і порядку розірвання договору оренди, визначених його умовами та вимогами закону, адже не є ні судовим рішенням, ані вираженою в тій же формі, що й договір оренди, взаємною згодою сторін на його дострокове розірвання, а саме по собі розпорядження не має і не може мати своїм безпосереднім наслідком розірвання договору оренди та припинення орендних правовідносин між сторонами договору без ініціювання такого питання в судовому порядку.

Зазначений висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 14.11.2024 у справі №5/58 (907/847/23), що, в свою чергу, доводить відсутність правових підстав вважати припиненим договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) №2 від 08.08.1996. Вказане також спростовує доводи апелянта про припинення договору на право тимчасового користування землею.

Окрім цього, рішенням Господарського суду Закарпатської області від 24.03.2016 у справі №907/318/15, яке набрало законної сили 26.04.2016, при дослідженні обставини щодо прийняття розпорядження головою Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області №217 від 30.04.2003 встановлено, що таке розпорядження реалізовано не було і нової редакції договору оренди між сторонами укладено не було.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про оренду землі» (в редакції від 01.01.2003) у разі припинення або розірвання договору оренди земельної ділянки орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором оренди. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для забезпечення своїх вимог до орендодавця.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що земельна ділянка не поверталась МПП «Карпати» орендодавцю та перебувала в його користуванні і після винесення розпорядження голови Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області №217 від 30.04.2003. Акт приймання-повернення земельної ділянки від МПП «Карпати» в матеріалах справи відсутній та сторонами суду не надався.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 05.10.2022 у справі №907/853/21, яке набрало законної сили 21.11.2022, встановлено, що МПП «Карпати» на момент звернення до суду з таким позовом мало статус землекористувача земельної ділянки з кадастровим номером :04:004:0006 відповідно до договору №2 від 08.08.1996 з врахуванням додаткової угоди про внесення про внесення змін до договору від 21.01.2020, з урахуванням обставин, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", за яких цей договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Колегія суддів, оцінюючи зазначене вище, також додатково узагальнює, що чинні норми земельного законодавства як на час укладення первісного договору користування земельною ділянкою у 1996 році, так і на час розгляду справи дають підстави для висновку про неприпустимість відокремленого дослідження обставини припинення дії договору на підставі рішення райдержадміністрації від 30.04.2003 (п.1 розпорядження) без дослідження наступних пунктів розпорядження, якими належним розпорядником земельної ділянки висловлено згоду на подальше користування спірною земельною ділянкою цим же землекористувачем.

Тобто, цим розпорядженням як єдиним документом, розпорядник землі здійснив дві нерозривні між собою дискреційні дії, які окремо зреалізовані бути не могли: 1) припинив користування земельною ділянко на підставі одного правочину; 2) надав згоду на користування цією ж земельною ділянкою на підставі іншого правочину, проте на частково інших істотних умовах.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, що договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) №2 від 08.08.1996 не був припиненим з 01.01.2004, а тому доводи прокурора в цій частині є необґрунтованими.

В частині позовних вимог про визнання недійсним рішень Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області №1317 від 14.12.2019, №1193-ХХІ-VІІІ від 07.12.2022 та №1386-ХХV-VІІІ від 30.03.2023, колегія суддів зазначає таке.

На підставі рішення Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області №1317 від 14.12.2019 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель», між сільською радою та МПП «Карпати» було укладено додаткову угоду від 21.01.2020 про внесення змін до договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) №2 від 08.08.1996. Відтак на час звернення із цим позовом до суду вказане рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію як нормативний індивідуальний акт у зв?язку з його виконанням.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово робила правові висновки, що вимога про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду шляхом укладення відповідного договору, є неефективним способом захисту прав особи. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням (постанови від 28.09.2022 у справі № 483/448/20 п. 9.67; від 05.07.2023 у справі №912/2797/21 п. 8.13; від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21 п. 180).

Отже, місцевий господарський суд дійшов правомірного та обґрунтованого висновку, що вимога про визнання недійсним рішення Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області №1317 від 14.12.2019 є неефективним способом захисту прав особи, а тому не підлягає задоволенню.

Відповідно до змісту рішень Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області №1193-ХХІ-VІІІ від 07.12.2022 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу та об?єднання земельних ділянок та укладання додаткової угоди №2 про внесення змін до договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) №2 від 08.08.1996 між Оноківською сільською радою та МПП «Карпати»» та № 1386-ХХV-VIIІ від 30.03.2023 «Про укладання додаткової угоди №2 до Договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) №2 від 08.08.1996 між Оноківською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області та МПП «Карпати»», судом першої інстанції встановлено, що такі приймались на виконання рішення Господарського суду Закарпатської області від 05.10.2022 у справі №907/853/21, яке набрало законної сили 21.11.2022.

Так, вказаним рішенням суду від 05.10.2022 визнано незаконним та скасовано рішення четвертої сесії восьмого скликання (другого засідання) Оноківської сільської ради від 03.03.2021 за №230-IV-VIII «Про скасування та внесення змін до рішень сільської ради щодо МПП «Карпати»; визнано незаконним та скасовано рішення восьмої сесії восьмого скликання (перше засідання) від 05.08.2021 №587-VIII-VIII «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо поділу орендованої підприємством земельної ділянки за кадастровим номером :04:004:0006» на три частини після закінчення терміну дії договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 08.08.1996, укладеного між Оноківською сільською радою та МПП «Карпати»; визнано незаконним та скасовано рішення дев`ятої сесії восьмого скликання (перше засідання) Оноківської сільської ради від 16.09.2021 №684-ІХ-VIII «Про звернення до МПП «Карпати» щодо звільнення земельних ділянок, надання пропозицій для подальшого їх використання»; зобов`язано Оноківську сільську раду відновити права МПП «Карпати», привівши земельну ділянку кадастровий номер :04:004:0006 у технічний стан, який існував станом до 05.08.2021, а саме: об`єднати три земельні ділянки з кадастровими номерами :10:020:0239, :10:020:0240, :10:020:0241 в одну, усунувши в такий спосіб перешкоди орендареві належно виконувати свої обов`язки по договору.

Оскільки зазначене рішення суду від 05.10.2022 у справі №907/853/21 набрало законної сили, є чинним, а тому підлягало обов`язковому виконанню, зокрема шляхом прийняття Оноківською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області відповідних рішень, які позивач просить визнати недійсними у цій справі.

Рішенням Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області №1386-ХХV-VIIІ від 30.03.2023 вирішено питання щодо поновлення прав МПП «Карпати» шляхом укладення додаткової угоди №2 до договору на право тимчасового користування землею № 2 від 08.08.1996.

На підставі зазначеного вище рішення Оноківської сільської ради, 11.04.2023 між сільською радою та МПП «Карпати» було укладено додаткову угоду №2 про внесення змін до договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) №2 від 08.08.1996 в новій редакції.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані прокурором у цій справі рішення, які прийняті Оноківською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області на виконання рішення суду Господарського суду Закарпатської області від 05.10.2022 у справі №907/853/21, були фактично виконані, а тому вичерпали свою дію фактичним виконанням. Відтак позовні вимоги про визнання недійними рішень органу місцевого самоврядування №1193-ХХІ-VІІІ від 07.12.2022 та №1386-ХХV-VIIІ від 30.03.2023 є неефективним способом захисту прав особи, а тому у задоволенні таких суд першої інстанції правомірно відмовив.

Оскільки договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) №2 від 08.08.1996, укладений між Оноківською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області та МПП «Карпати» не припинив свою дію 01.01.2004, то укладення відповідачами додаткової угоди до договору на право тимчасового користування землею (у тому числі на умовах оренди) від 21.01.2020 та додаткової угоди №2 від 11.04.2023, в тому числі, на виконання рішення Господарського суду Закарпатської області від 05.10.2022 у справі №907/853/21, не призвело до порушення приписів ст. 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час укладення таких угод), оскільки сторонами вносились зміни до договору оренди, термін якого на момент їх укладання не закінчився.

В частині доводів апелянта про те, що межі земельної ділянки, яка є предметом договору на право тимчасового користування землею (у тому числі на умовах оренди) №2 від 08.08.1996 були змінені, змінено цільове призначення земельної ділянки з земель оздоровчого призначення на землі водного фонду, а тому поновлення такого договору мало здійснюватися в порядку одержання земельної ділянки на праві оренди, суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними.

Як підтверджується матеріалами справи, земельна ділянка була сформована при передачі її в користування МПП «Карпати» 08.08.1996, відповідно до положень п.2 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр».

Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо поділу та об?єднання земельних ділянок, затвердженої рішенням Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області №1193-ХХІ-VІІІ від 07.12.2022, судами встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :10:020:0271 відносилась та відноситься до категорії земель оздоровчого призначення, з цільовим призначенням згідно КВЦПЗ 06.03 для: інших оздоровчих цілей, що спростовує доводи скаржника про те, що мала місце зміна категорії земель такої ділянки.

В свою чергу рішення Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області №1185 від 12.08.2019 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель МПП «Карпати» надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель комунальної власності, що знаходяться в оренді такого підприємства, площею 36,9002 га за адресою: с.Оріховиця, урочище «Оріховецьке озеро» (кадастровий номер: :04:004:0006) з метою виправлення відомостей Державного земельного кадастру щодо конфігурації земельної ділянки без зміни площі, цільового призначення та виду використання земельної ділянки, складу угідь.

Відповідно до ст. 35 Закону України "Про землеустрій" інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Так, за змістом ч. 8 ст. 79-1 ЗК України, у разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням, у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Таким чином, відповідно до наведених вище норм земельного законодавства, відновлення меж земельної ділянки під час інвентаризації земель не є формуванням нової ділянки, а доводи прокурора в цій частині є необґрунтованими.

Крім зазначеного, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на один із ключових елементів принципу верховенства права принцип юридичної визначеності. Як зазначено в усталеній практиці Європейського суду з прав людини (зокрема у рішенні у справі «Пономарьов проти України»), цей принцип передбачає повагу до res judicata тобто принципу остаточності судових рішень. Вказаний принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті домогтися нового слухання справи та нового її вирішення. Принцип правової визначеності вимагає, серед іншого, щоб якщо суди ухвалили остаточне рішення в питанні, то їх рішення не піддавалося би сумніву. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.

Визнання недійсними зазначених додаткових угод до договору на право тимчасового користування землею №2 від 08.08.1996 з підстав, наведених позивачем, призвело б до порушення принципу правової визначеності та суперечило б рішенню господарського суду в іншій справі, яке набрало законної сили та є чинним. Таке рішення не може бути поставлене під сумнів у межах цієї справи, оскільки це могло б спричинити порушення прав інших осіб, які обґрунтовано покладаються на його чинність та здійснюють свої права й обов`язки протягом усього часу дії такого рішення. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21.02.2019 у справі № 911/4590/13.

Окрім цього, апеляційний господарський суд звертає увагу на необхідність застосування принципу пропорційності у взаємозв`язку з принципом належного урядування.

Зазначені принципи вимагають забезпечення справедливого балансу між інтересами сторін, недопущення надмірного втручання у права учасників правовідносин, а також послідовності та передбачуваності дій органів державної влади.

Їх дотримання є необхідним для гарантування правової визначеності та забезпечення довіри до судових рішень і державних інституцій.

Відповідно до ч.4 ст. 11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, згідно із ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Загальні принципи, що стосуються захисту права на мирне володіння майном, встановлені в практиці ЄСПЛ і були узагальнені, серед інших рішень, у рішенні 16.02.2017 у справі «Кривенький проти України» (№ 43768/07, пункти 41,42 і 45).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки - не встановлює такого порушення, якщо дотримані всі три критерії (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, провадження № 14-317цс19).

Тобто лише в разі дотримання всіх зазначених вище критеріїв можна визнати втручання держави у права пропорційним, а відтак правомірним, справедливим та виправданим. Суд повинен відповідно до принципу індивідуального підходу в кожному випадку вирішувати питання пропорційності з урахуванням фактичних обставин конкретної справи, оскільки в одному випадку обмеження буде пропорційним, а в іншому випадку те саме обмеження пропорційним не вважатиметься.

Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» - це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

За усталеною практикою ЄСПЛ, ретроспективне скасування дійсного права власності становить позбавлення майна у розумінні цього положення Конвенції (зокрема, рішення від 16.02.2017 у справі «Кривенький проти України» (Kryvenkyy v. Ukraine), № 43768/07, пункт 41; від 13.12.2007 у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), № 3257/05, пункти 27-40; від 12.11.2013 «Пирантієне проти Литви» (Pyrantiene v. Lithuania), № 45092/07, пункт 42; від 31.05.2016 «Вукушіч проти Хорватії», № 69735/11, пункт 50).

За практикою ЄСПЛ, визнання права власності недійсним як таке не суперечить положенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції, водночас воно повинне бути не лише передбачене законом і мати законну мету, але й відповідати вимозі пропорційності. Потрібно встановити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав людини; пошук цього балансу притаманний Конвенції загалом. Цей обов`язковий баланс неможливо встановити, якщо зацікавлена особа несе надмірний індивідуальний тягар (рішення від 12.06.2018 у справі «Бейнарович та інші проти Литви» (Beinarovic and Others v. Lithuania), № 70520/10, 21920/10, 41876/11, пункт 138).

Таким чином, одночасно з додержанням принципу пропорційності необхідно оцінювати й дотримання принципу належного урядування.

У рішенні ЄСПЛ від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04, пункт 70) Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він зазначив, що у разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на такі основоположні права, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Необхідність виправлення старої «помилки» не повинна зумовлювати непропорційне втручання у нове право, яке було набуте особою, що добросовісно покладалася на законність дій органу державної влади. Ризик будь-якої помилки, допущеної державним органом, має нести сама держава, і ці помилки не повинні виправлятися за рахунок інших третіх осіб. У контексті позбавлення права власності на майно, передане помилково, принцип належного урядування може не лише накладати на органи влади обов`язок оперативно виправити свою помилку, але й вимагати виплати адекватної компенсації або іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власнику (рішення від 11.06.2020 у справі «Фортеця проти України» (Fortetsya, МРР v. Ukraine, заява № 68946/10, пункт 42, з подальшими посиланнями).

Помилки з боку державних органів мають слугувати на користь потерпілих осіб, особливо за відсутності конфлікту інших приватних інтересів (рішення ЄСПЛ від 13 грудня 2007 року у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), № 3257/05, пункт 40).

Отже, відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, особа не може відповідати за помилки державних органів при виконанні ними своїх повноважень, а державні органи не можуть вимагати повернення майна в попередній стан, посилаючись на те, що вони при виконанні своїх повноважень припустилися помилки.

Принцип належного урядування, як правило, не має заважати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, що є наслідком їхньої власної недбалості. З іншого боку, потреба у виправленні попередньої несправедливості не має становити непропорційне втручання у право, щойно набуте особою, яка добросовісно покладалася на законність дій державного органу (рішення від 31.05.2016 «Вукушич проти Хорватії» (Vukusic v. Croatia), № 69735/11, § 64; від 12.06.2018 «Бейнарович та інші проти Литви» (Beinarovic and Others v. Lithuania), № 70520/10, 21920/10, 41876/11, пункт 140).

Аналогічний правовий висновок щодо необхідності дотримання принципу належного урядування, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2025 у справі № 483/1336/13-ц.

Беручи до уваги зазначене, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними додаткових угод до договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) №2 від 08.08.1996.

В протилежному випадку, задоволення позову, за встановлених обставин справи, не відповідало б принципу належного урядування, який передбачає обов`язок державних органів діяти узгоджено, послідовно та не покладати негативні наслідки власних рішень на осіб, які добросовісно покладалися на їх правомірність.

Як було зазначено вище, спірна земельна ділянка була надана органом місцевого самоврядування у користування відповідачу, який протягом тривалого часу добросовісно користувався нею, здійснював господарську діяльність та сплачував відповідні платежі (що не заперечується сторонами), які приймались уповноваженими органами.

Враховуючи зазначене, втручання у сформовані та тривалі правовідносини шляхом їх ретроспективного перегляду та повернення земельної ділянки у комунальну власність без урахування поведінки сторін та дій органів влади суперечило б вимогам послідовності, передбачуваності та стабільності правозастосування.

Щодо позовної вимоги про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права оренди МПП «Карпати» на земельну ділянку, а також зобов`язання повернути цю земельну ділянку у комунальну власність, колегія суддів зазначає, що така вимога не підлягає задоволенню.

Зазначена вимога є похідною від основних позовних вимог про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування та додаткових угод до договору оренди, оскільки її задоволення можливе лише у разі встановлення незаконності правових підстав набуття відповідачем права користування земельною ділянкою.

Оскільки судом не встановлено підстав для задоволення основних позовних вимог, відсутні й правові підстави для скасування державної реєстрації права оренди та повернення земельної ділянки, у зв`язку з чим у цій частині позову суд першої інстанції правомірно відмовив.

Щодо заяви МПП «Карпати» про пропуск позивачем строку позовної давності, з огляду на те, що про розпорядження голови Ужгородської районної державної адміністрації №217 від 30.04.2003 позивачу стало відомо ще під час розгляду Господарським судом Закарпатської області справи №907/318/15, провадження в якій було відкрито ухвалою суду від 25.03.2015, то судом першої інстанції правомірно застосовано ст. 256 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України).

Відповідно до зазначеної норми, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, за загальним правилом, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише, якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

З наведеного випливає, що застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог (аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №910/18560/16).

Враховуючи те, що у задоволенні позовних вимог прокурора відмовлено, відсутні підстави для розгляду заяви МПП «Карпати» про застосування позовної давності до наявного спору строку.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги не спростовують правомірних висновків місцевого господарського суду, а тому оскаржуване рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 129, 269-270, 275-276, 281-284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Господарського суду Закарпатської області від 23.10.2025 у справі №907/47/25 без змін.

2. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Справу повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Головуючий-суддя О. І. МАТУЩАК

Судді: П.Т. МАНЮК

Т.Я. РИМ