УХВАЛА

15 квітня 2026 року

м. Київ

cправа № 910/10403/23

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Студенця В.І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на рішення Господарського суду міста Києва

(суддя - Котков О.В.)

від 21.10.2025

та постанову Північного апеляційного господарського суду

(головуючий суддя - Руденко М.А., судді: Пономаренко Є.Ю., Барсук М.А.)

від 03.03.2026

у справі №910/10403/23

за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк"

до Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо", Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК "Інвестохіллс Веста", Товариство з обмеженою відповідальністю "Профіт Файненс"

про стягнення 23 000,00 грн та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

При новому розгляді справи рішенням Господарського суду міста Києва від 21.10.2025 у справі №910/10403/23 позов задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" заборгованість за договором про обслуговування рахунку в цінних паперах № 30004297/16 від 08.12.2016 у розмірі 500, 00 грн строкової заборгованості по сплаті комісії депозитарній установі та 22 500, 00 грн простроченої заборгованості по сплаті комісії депозитарній установі. Зобов?язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб скласти та позачергово включити в кошторис витрат Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" суму позачергової заборгованості на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" за договором про обслуговування рахунку в цінних паперах № 30004297/16 від 08.12.2016 у розмірі 500,00 грн строкової заборгованості по сплаті комісії депозитарній установі та 22 500, 00 грн простроченої заборгованості по сплаті комісії депозитарній установі. Зобов`язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб позачергово затвердити кошторис витрат Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" з урахуванням суми позачергової заборгованості на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" за договором про обслуговування рахунку в цінних паперах №30004297/16 від 08.12.2016 у розмірі 500, 00 грн строкової заборгованості по сплаті комісії депозитарній установі та 22 500, 00 грн простроченої заборгованості по сплаті комісії депозитарній установі.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2026 рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2025 у справі №910/10403/23 залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 21.10.2025 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2026 у справі №910/10403/23, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на зазначені судові рішення, в якій також клопоче про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень та про поновлення строку на касаційне оскарження.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, судом встановлено, що вона не відповідає вимогам статті 290 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні, та скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування вказаного висновку (п. 5 ч.2 ст. 290 Господарського процесуального кодексу України).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування конкретної норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (п. 5 ч.2 ст. 290 Господарського процесуального кодексу України).

При поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України скаржник повинен чітко зазначити норму права щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією правовідносин, в яких цей висновок відсутній.

У разі оскарження судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, касаційна скарга має містити зазначення обставин, наведених у частинах 1, 3 статті 310 ГПК. Якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Крім того, заявник касаційної скарги повинен враховувати, що за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, наведений в частині другій статті 287 Господарського процесуального кодексу України, є вичерпним, тому суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Лише посилання скаржника, як на підставу для відкриття касаційного провадження, на порушення норм процесуального та матеріального права, неврахування висновків Верховного Суду, без зазначення конкретних норм права (пункт, частина, стаття), які, на думку скаржника, неправильно чи з порушенням застосовано судами попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень, не можна вважати таким, що відповідає вимогам пункту 5 частини 2 статті 290 ГПК України.

Як вбачається зі змісту касаційної скарги, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зазначає, що судами попередніх інстанцій порушено норми процесуального права, а саме:

- п. п. 1, 2, 4 ст. 269 ГПК України та пп. «в» п. 3 ч. 1 ст. 282 ГПК України, оскільки не враховано обов`язкові вказівки Верховного Суду, викладені у постановах від 02.12.2020 у справі №904/2759/20, від 10.02.2021 у справі №925/594/18, від 20.01.2020 по справі №902/803/17;

- частини першої стаття 316 ГПК України, у зв`язку з неврахуванням вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 20.06.2018 у справі №910/20125/16, від 03.10.2018 в постанові №910/19923/16 та в постанові Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі №333/4924/15-ц;

- пункту 2 частини першої ст. 267 ГПК України, у зв`язку з не застосуванням до правовідносин правових позицій Верховного Суду, викладених в постановах від 20.06.2018 у справі №910/20125/16, від 03.10.2018 у справі №910/19923/16, від 08.02.2018 у справі №308/3282/15-ц, від 14.02.2018 у справі №761/20903/15-ц, №553/2630/15-ц, від 13.03.2018 у справі № 910/23398/16.

Водночас, скаржник не зазначає, які саме норми матеріального права застосовано судами попередніх інстанцій без урахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у наведених вище постановах, а лише посилається на порушення норм процесуального права при неврахуванні позицій, викладених у наведених постановах Верховного Суду. При цьому також не зазначає, підставою касаційного оскарження п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України. Тому в цій частині скаржнику необхідно уточнити вимоги касаційної скарги.

Посилається на існування реальної правової проблеми щодо застосування положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", положень Цивільного кодексу України.

Крім того, зі змісту касаційної скарги вбачається, що підставою касаційного оскарження зазначає пункт 3 частини 2 статті 287 ГПК України, оскільки вважає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Разом з тим не наводить щодо якої конкретної, чітко визначеної норми матеріального або процесуального права (пункт, абзац, частина тощо якої статті та якого нормативно-правового акту, і в першу чергу Кодексу чи Закону України), на думку скаржника, відсутній висновок Верховного Суду.

Згідно з частиною 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Враховуючи викладене та те, що у касаційній скарзі чітко не зазначено норми права, щодо застосування яких відсутній висновок Верховного Суду та вимоги касаційної скарги в іншій частині підлягають уточненню, то така касаційна скарга вважається поданою без додержання відповідних вимог процесуального законодавства, і підлягає залишенню без руху на підставі частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, суд касаційної інстанції зазначає, що клопотання про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень та про поновлення строків на касаційне оскарження буде розглянуто після усунення недоліків касаційної скарги.

Керуючись статтями 174, 234, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Суд, -

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2026 у справі №910/10403/23 залишити без руху та надати строк для усунення недоліків, що не перевищує десять днів з дня вручення ухвали.

2. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб усунути недоліки, встановлені в даній ухвалі у такий спосіб:

- зазначити щодо якої конкретної, чітко визначеної норми матеріального або процесуального права (пункт, абзац, частина тощо якої статті та якого нормативно-правового акту, і в першу чергу Кодексу чи Закону України), на думку скаржника, відсутній висновок Верховного Суду.

3. Роз`яснити, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя-доповідач В. Студенець