ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
14.04.2026 року м.Дніпро Справа № 904/3785/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),
суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.,
розглянувши матеріали заяви представника ОСОБА_1 адвоката Лісового Дениса Олександровича про ухвалення додаткового рішення у справі № 904/3785/25
за позовом Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" м. Кривий Ріг Дніпропетровської обл.
до ОСОБА_1 м. Кривий Ріг Дніпропетровської обл.
про стягнення 29 512 грн. 25 коп.
Позивач - Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою (вх.№3611/25 від 14.07.2025) до ОСОБА_1 про стягнення 29 512 грн. 25 коп., що складає 29 289 грн. 45 коп. - основної суми боргу за спожиту теплову енергію за адресою - АДРЕСА_1 та 222 грн. 80 коп. - плати за абонентське обслуговування.
Також просить стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 028 грн. 00 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем, як споживачем комунальної послуги, Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, який у позивача обліковується за реквізитами: від 09.08.2022 № 5247/жб за адресою: АДРЕСА_1 , в частині повної та своєчасної оплати поставленої теплової енергії та плати за абонентське обслуговування.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2025 у справі № 904/3785/25 позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" 29 289 грн. 45 коп. - основної суми боргу за спожиту теплову енергію, 222 грн. 80 коп. - плати за абонентське обслуговування та 3 028 грн. 00 коп. - витрат на сплату судового збору.

Не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулась ОСОБА_1 , в якій просить cкасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2025 у справі №904/3785/25; залишити позовну заяву Позивача без розгляду у зв`язку із порушенням правил об`єднання позовних вимог; закрити провадження у справі, оскільки дана справа підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства; залишити без розгляду позовну заяву Позивача у зв`язку із змішаним предметом та підставами спору, які мають розглядатись в окремих судових провадженнях; у разі відсутності підстав для залишення без розгляду позовної заяви Позивача, закриття провадження у справі, тощо - відмовити у позовних вимогах Позивача у повному обсязі по суті доводів; розгляд апеляційної скарги здійснити за участі (з викликом) сторін у судове засідання.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2025 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), судді Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 31.03.2026 по справі №904/3785/25 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2025 у справі №904/3785/25 задоволено; рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2025 у справі №904/3785/25 скасовано; прийнято у справі нове рішення, яким провадження по справі № 904/3785/25 закрити на підставі ч.1 ч. 1 ст. 231 ГПК України в зв`язку з тим, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. Роз`яснено позивачу, що даний спір відноситься до юрисдикції цивільного судочинства та роз`яснено позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією (Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу). Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі. Стягнуто з Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" (50014, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, буд.1, ідентифікаційний код 00130850) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 3633,60 грн (три тисячі шістсот тридцять три гривні 60 копійок) судового збору за подачу апеляційної скарги. Видачу відповідного наказу доручено Господарському суду Дніпропетровської області.

В свою чергу, 02.04.2026 до суду від представника ОСОБА_1 адвоката Лісового Дениса Олександровича надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі №904/3785/25, у якій останній зазначає, що в апеляційній скарзі відповідач зазначав розмір витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн., подав відповідні докази, втім, судом питання судових витрат вирішено лише частково (в частині судового збору, без витрат на правничу допомогу).

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 02.04.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), судді Верхогляд Т.А., Парусніков Ю.Б.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.04.2026 заяву призначено до розгляду в письмовому провадженні, відповідно до ст.244 ГПК України.

06.04.2026 до суду від Позивача надійшли заперечення щодо розміру витрат відповідача на правничу допомогу, в яких останній зауважив, що оцінивши перелік робіт, зазначених в акті, Позивач дійшов висновку, що частина заявлених послуг є типовими процесуальними діями незначної складності та не потребувала витрат часу й професійних зусиль у такому обсязі, який би обґрунтовував заявлену суму в повному розмірі, вважає, що заявлені витрати не відповідають критеріям розумності та пропорційності.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Лісового Дениса Олександровича про ухвалення додаткового рішення у справі №904/3785/25 в апеляційній інстанції, колегія суддів встановила наступне.

Частинами 1 та 2 ст. 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідач участі в суді першої інстанції не приймав; процесуальні документи суду, направлені на адресу відповідачки, що відповідає її зареєстрованому місцю проживання, повернулись до суду за відсутністю адресата за цим місцезнаходженням.

В апеляційній скарзі відповідач наголошував на судових витрат, зокрема і на правничу допомогу і зазначив їх розмір 5 000 грн.

Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд дотримується позиції, відповідно до якої за статтею 124 ГПК України особа має подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були понесені (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.02.2019 у справі № 916/24/18).

До апеляційної скарги додані:

- копія ордеру АЕ № 1441728 від 06.11.2025;

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП № 3712 від 08.06.2018;

- посвідчення адвоката №1359 від 08.06.2018;

- договір про надання правової допомоги № 1 від 04.11.2025;

- корінець до квитанції до прибуткового касового ордера №312 від 04.11.2025;

- прибутковий касовий ордер №312 від 04.11.2025;

- акт здачі-приймання послуг № 1 від 13.11.2025;

- докази надсилання стороні по справі.

Додатково до заяви про ухвалення додаткового рішення наданий акт здачі-приймання послуг № 2 від 02.04.2026, яким зафіксована участь адвоката у судовому засіданні і складенні заяви про ухвалення додатково рішення, втім, зазначене не вплинуло на загальний розмір правничих витрат, що залишилась незмінною 5000 грн.

За приписами частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, докази прийняття відповідачем правничих послуг надані ожночасно з апеляційною скаргою, що є підставою для їх прийняття судом.

Так, з метою отримання відповідної правничої допомоги у даній справі та щодо підготовки і подачі апеляційної скарги до суду, Відповідачем було укладено із адвокатом ЛІСОВИЙ ДЕНИС ОЛЕКСАНДРОВИЧ договір про надання правової допомоги (на професійну правничу допомогу) №1 від 04.11.2025 (далі Договір), (докази у справі).

Згідно з п 2.1. зазначеного Договору, КЛІЄНТ доручає АДВОКАТУ здійснювати захист його інтересів, які полягають у повному правовому супроводі щодо представництва інтересів Клієнта, в тому ж числі, його захист у даній судовій справі.

Також, відповідно до п.2.2. Договору, АДВОКАТ за домовленістю сторін надає Клієнту будь-які інші юридичні (правові, правничі) послуги, допомогу про що додатково зазначається в акті здачі-приймання послуг або іншому погодженому Сторонами документі.

Відповідно до пункту 3.2. Договору, вартість послуг за даним Договором, на момент його укладання становить 5 000,00грн. та сплачується у день укладання даного Договору незалежно від подальших результатів розгляду справи.

Згідно із п. 3.4. - 3.9 Договору, Перелік наданих послуг визначається у акті здачі-приймання послуг. За результатами наданих послуг сторони підписують акт здачі приймання послуг (надалі - Акт). Акт підписується протягом 3 (трьох) днів після фактичного надання послуг. Підписання Акту КЛІЄНТОМ є підтвердженням відсутності претензій з його боку.

Таким чином, розмір витрат на правову допомогу, яку відповідач поніс і вважає необхідним компенсувати за рахунок позивача, складає 5 000,00 грн, який є фіксованим.

04.11.2025 на виконання п. 3.2. Договору, Відповідачем сплачено вартість правничої допомоги у розмірі 5 000,00грн. що підтверджується прибутковим касовим ордером №312 від 04.11.2025 і корінцем до нього.

На виконання умов договору адвокатом здійснено надання відповідної правової допомоги, що підтверджується актом №1 від 13.11.2025, за яким клієнт не має претензій щодо якості, вартості, кількості наданих послуг.

Матеріалами справи підтверджується складення процесуальних документів адвокатом Лісовим Д.О. згідно з ордером серії АЕ № 1441728 від 06.11.2025; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП № 3712 від 08.06.2018; та адвокат приймав участь у судовому засіданні, що підтверджується матеріалами справи та додатково актом №2 від 02.04.2026.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 282 ГПК України, постанова суду апеляційної інстанції має містити, зокрема, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За приписами п.12 ч.3 ст.2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення.

Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Згідно з частиною 1 статті 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Відповідно до приписів частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 ст. 126 ГПК України).

Суд апеляційної інстанції наголошує, що можуть бути розподілені витрати і такі, що вже фактично понесені (відшкодування) і такі, що тільки підлягають сплаті (згідно правового висновку, наведеного у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 по справі № 922/445/19).

Розподіл судових витрат передбачено ст.129 ГПК України, частинами 4, 5 якої встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з урахуванням задоволення апеляційної скарги, за якою скасовано рішення суду першої інстанції і закрито провадження у справі через непідсудність спору господарському суду, судові витрати покладаються на позивача.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У розумінні положень частини 5 статті 126 ГПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 ст.129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Аналогічна позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постановах Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 925/932/20, від 04.06.2020 у справі № 906/598/19.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч. ч. 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВП ВС від 16.11.2022 у справі №922/1964/22, з посиланням на постанову об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

До того ж, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

Так, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як: їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).

Як зазначено вище, відповідач заявив про стягнення на його користь витрат на правничу допомогу вартість яких складає 5 000 грн.

Зазначене не суперечить вимогам законодавства, зокрема положенням Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

З огляду на викладене, обставини щодо понесення витрат на професійну правничу допомогу у вказаному вище розмірі доведені відповідачем згідно з положеннями ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Здійснивши аналіз матеріалів справи і доказів понесення витрат відповідача на правову допомогу, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення вимоги відповідача та вважає необхідним стягнути з позивача 5000,00 грн. понесених відповідачем витрат в суді апеляційної інстанції.

Судом не встановлена, а позивачем не доведена неспівмірність витрат відповідача на правничу допомогу і наявність ознак надмірного тягаря для позивача, нерозумність розміру таких витрат, що у повній мірі покладено на позивача, з урахуванням приписів ст.74 ГПК України. Внаслідок чого його заперечення судом апеляційної інстанції вважаються декларативними і до уваги не беруться.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Лісового Дениса Олександровича про ухвалення додаткового рішення у справі №904/3785/25 задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" (50014, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, буд.1, ідентифікаційний код 00130850) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; місце реєстрації: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 5 000,00 грн. (п`ять тисяч гривень. 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Доручити Господарському суду Дніпропетровської області видати відповідний наказ.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст додаткової постанови підписаний 14.04.2026.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков