ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

15 квітня 2026 року Справа № 903/252/26

Суддя Господарського суду Волинської області Вороняк А.С., за участі секретаря судового засідання Коритан Л.Ю., розглянувши справу

за позовом: Приватного підприємства «СПЕКА»

до відповідача: Приватного підприємства «СТЕФАНІЯ ЗАХІД»

про стягнення 806884,15 грн,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: Муха В.І., адвокат, ордер серії АС№1178117 від 11.03.2026;

від відповідача: Яцишин В.А, довіреність у порядку передоручення від 24.03.2026.

Права та обов`язки учаснику судового процесу роз`яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

установив:

12.03.2026 через відділ документального забезпечення та контролю суду Приватне підприємство «СПЕКА» звернулося до суду з позовом до Приватного підприємства «СТЕФАНІЯ ЗАХІД» про стягнення 806884,15 грн, з них 125800 грн заборгованості за отриманий товар та 681084,15 грн відсотків за користування товарним кредитом.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань згідно договору поставки №01 від 12.01.2023 в частині оплати за отриманий товар (поставлені нафтопродукти).

Ухвалою суду від 17.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. У задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження відмовлено. Підготовче засідання призначено на 15.04.2026. Запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду. Запропоновано позивачу подати суду: відповідь на відзив та наявні докази в строк 5 днів з дня його отримання, з врахуванням вимог ст. ст. 166, 184 ГПК України, копію відповіді на відзив з додатками надіслати відповідачу, докази надіслання надати суду; відповідачу заперечення на відповідь позивача, протягом 5-ти днів з дня отримання відповіді на відзив з доказами надіслання позивачу.

01.04.2026 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому просить суд відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача всі понесені витрати на професійну правничу допомогу. Зокрема зазначає, що не заперечує факту переходу до нього права власності на спірні обсяги паливно-мастильних матеріалів на підставі виписаних накладних. Однак, перехід права власності (документальне оформлення) та фактичне отримання (фізична передача) товару - це різні юридичні факти. Відразу після документального оформлення партій товару, сторони підписували Акти приймання-передачі паливно-мастильних матеріалів на зберігання (додаються до відзиву). Згідно з цими Актами, Відповідач, як власник пального, залишав його у резервуарах Позивача (ПП «Спека»), який набував статусу Зберігача. В Актах прямо зазначено: «Право власності на паливно-мастильні матеріали, передані на зберігання, до ПП Спека не переходить. ПП Спека не має права використовувати паливно-мастильні матеріали, передані йому на зберігання, у своєму господарському обороті та/або передавати їх третім особам». Тобто, на переконання представника відповідача, набувши право власності на товар, відповідач фактично його не отримував. Фактичної передачі (відпуску) товару відповідачу не відбулося, перебіг 3-денного строку на оплату ще навіть не розпочався. А якщо строк виконання грошового зобов`язання не настав, вимога Позивача про примусове стягнення 125 800 грн. є безпідставною та передчасною. Позивач стверджує, що відповідач отримав товар, однак не надає жодного доказу його фактичного фізичного відпуску, що прямо суперечить узгодженому сторонами порядку передачі майна. Посилаючись у Договорі на п. 10.3.2 вказаної Інструкції, сторони чітко погодили порядок відпуску пального та перелік документів, які цей відпуск підтверджують. Зокрема, згідно з пп. 10.3.2.1 Інструкції, відпуск нафтопродуктів за безготівковим розрахунком за відомостями здійснюється АЗС на підставі договорів, укладених між підприємством та споживачем. Відпуск нафтопродуктів обов`язково відображається у відомості на відпуск нафтопродуктів за формою № 16-НП (додаток 16). Крім того, згідно з чинним податковим законодавством, такий відпуск через паливороздавальні колонки має підтверджуватися даними реєстраторів розрахункових операцій (РРО). Згідно з Додатком 16 до Інструкції № 281/171/578/155, Відомість на відпуск нафтопродуктів за формою № 16-НП є суворо регламентованим первинним документом, який фіксує безпосередній факт фізичного наливу пального. У цій відомості в обов`язковому порядку зазначаються детальні ідентифікуючі дані кожної конкретної операції: дата відпуску, найменування (марка) нафтопродукту, його кількість, державний реєстраційний номер автомобіля, у який здійснювалося завантаження, а також прізвище та особистий підпис водія (одержувача), який фактично прийняв пальне, і підпис оператора АЗС, який здійснив відпуск. Таким чином, саме відомість форми № 16-НП є тим єдиним документом, що дає змогу ідентифікувати, коли, кому та в який саме транспортний засіб було фізично відвантажено товар. Відсутність таких відомостей з підписами водіїв відповідача беззаперечно доводить, що пальне в автомобілі ПП «Стефанія Захід» фактично не заливалося, а фізичне переміщення товару не відбувалося. незалежно від наявності договору та Відомості форми № 16-НП, фактичний відпуск пального (запуск ПРК) юридично та технічно обов`язково повинен супроводжуватися формуванням фіскального касового чека РРО з відповідною формою оплати (наприклад, «У кредит», «За відомістю» тощо). Відсутність у позивача таких фіскальних чеків (звітів РРО) є беззаперечним підтвердженням того, що розрахункова операція з відпуску пального не проводилася, а паливороздавальні колонки для відвантаження товару відповідачу не включалися. Отже, фіскальний чек РРО для АЗС є не просто фінансовим документом, а єдиним технічно-юридичним підтвердженням самого факту включення колонки та фізичного виливу пального. Твердження позивача про здійснення фактичної передачі товару відповідачу в період з січня по липень 2025 року також спростовується ще й об`єктивною неможливістю відповідача фізично прийняти таке пальне без порушення закону. Оскільки, як було доведено вище, пальне не відпускалося (не заливалося) безпосередньо у баки транспортних засобів відповідача (що підтверджується відсутністю відомостей форми № 16-НП), єдиним іншим способом фізичної передачі міг би бути злив пального у стаціонарні ємності (резервуари) відповідача. Однак, будь-яке фізичне переміщення пального від резервуарів Позивача до території Відповідача об`єктивно потребувало б використання спеціалізованого автомобільного транспорту (бензовозів). Це вкотре беззаперечно підтверджує, що фактичного транспортування та фізичної передачі товару відповідачу не відбувалося. Як підтверджується витягом з Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального (додається до відзиву), ПП «Стефанія Захід» отримало ліцензію на право зберігання пального лише наприкінці липня 2025 року. Відповідач, діючи як добросовісний учасник господарських відносин, об`єктивно не міг прийняти такий вантаж на свою територію, оскільки це означало б свідоме створення нелегального місця зберігання пального. Фактичного отримання товару відповідачем не відбулося. Відповідно, строк оплати за п. 5.1 не розпочався, а прострочення виконання зобов`язання відсутнє. За відсутності порушення строків оплати у позивача немає жодних правових підстав для застосування штрафних санкцій чи плати за товарний кредит. Позивач штучно нараховував ці відсотки на товар, який сам же й зберігав у своїх резервуарах. Детальний аналіз розрахунку заборгованості за товарним кредитом, наданого позивачем, беззаперечно доводить, що цей документ є математично та юридично дефектним. Даний відзив долучений до матеріалів справи.

06.04.2026 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву у якій просить суд позовні вимоги задовольнити. Зокрема зазначає, що відповідач фактично визнає факт підписання видаткових накладних; факт переходу права власності на товар; факт набуття статусу власника нафтопродуктів. Водночас штучно розмежовує перехід права власності та фактичне отримання товару. Однак така позиція суперечить правовій природі договору поставки. Відповідно до усталеної практики Верховного Суду підписання видаткових накладних є належним доказом передачі товару та його прийняття покупцем, якщо інше прямо не доведено. Фактична передача товару у господарських відносинах може здійснюватися не лише шляхом фізичного переміщення, а й шляхом: передання товаророзпорядчих документів; оформлення первинних бухгалтерських документів (накладних); зміни правового титулу володіння. У даному випадку: товар ідентифікований; кількість та ціна погоджені; накладні підписані обома сторонами без зауважень. Отже, передача товару відбулася належним чином. Посилання відповідача на акти приймання-передачі ПММ на зберігання лише підтверджує позицію позивача, а не спростовує її. З моменту підписання накладних: право власності перейшло до відповідача; товар набув статусу власності відповідача; позивач почав виконувати іншу функцію зберігання. Таким чином: відбулося не неотримання товару, а зміна правового режиму володіння: з поставки на зберігання. Тобто товар переданий відповідачу (юридично); залишений у позивача за волевиявленням самого відповідача. Відповідач добровільно обрав модель: спочатку купити - потім залишити на зберіганні. Це не може звільняти його від оплати. Посилання відповідача на п. 5.1 договору є вибірковим та викривленим. Фраза з моменту фактичного отримання товару у даному випадку не може тлумачитися як виключно фізичне вивезення товару, оскільки товар переданий у власність відповідача; відповідач отримав повний контроль над товаром як власник; товар обліковується як його актив. Більше того: якщо прийняти логіку відповідача - він може безстроково не вивозити товар і не платити за нього, що є очевидним зловживанням правом. Таке тлумачення прямо суперечить: принципам добросовісності (ст. З ЦК України), забороні зловживання правом (ст. 13 ЦК України). Доводи про передчасність позову є штучними, оскільки товар поставлений; і право власності перейшло; накладні підписані; відповідач частково оплатив поставки (що підтверджує визнання зобов`язання). Факт часткової оплати: підтверджує прийняття товару та спростовує доводи про ненастанна строку. Доводи відповідача про відсутність фактичного отримання товару повністю спростовуються правилами бухгалтерського та податкового обліку, які є обов`язковими для обох сторін господарських правовідносин. У даному випадку видаткові накладні підписані відповідачем без зауважень; право власності на товар відповідачем прямо визнається; отже, відповідач зобов`язаний був відобразити паливо як актив (товар/запаси) на своєму балансі. Якщо товар відображений у бухгалтерському обліку відповідача - це означає, що він отриманий у розумінні закону, незалежно від місця фізичного зберігання. Факт залишення товару у позивача оформлений актами зберігання. Це означає, що у позивача такий товар обліковується на позабалансових рахунках (як чужий актив); у відповідача на балансі як власний актив. Тобто одночасно: позивач не є власником (що підтверджує передачу); відповідач є власником (що підтверджує отримання). Така модель обліку можлива виключно після фактичної передачі товару у власність покупця. Одночасне визнання податкового кредиту і заперечення факту отримання товару є взаємовиключними твердженнями та свідчить про недобросовісну поведінку. Відповідач здійснив часткову оплату товару. З точки зору бухгалтерського обліку це означає: визнання кредиторської заборгованості; підтвердження факту господарської операції; погодження з обсягом поставки. Неможливо оплатити товар, який не отриманий. Таким чином, позиція відповідача зводиться до спроби уникнути оплати вже отриманого товару; перекласти ризики власного рішення (залишити товар на зберіганні) на позивача; штучно створити підстави для ухилення від виконання грошового зобов`язання. Такі дії мають ознаки зловживання процесуальними правами. Інші доводи відповідача: відсутність доказів відпуску підакцизних товарів; об`єктивна неможливість фактичного отримання пального (відповідач пальне отримав); безпідставність нарахування відсотків та хибності розрахунків, виходять саме з позиції фактичної передачі (відпуску) товару тому надуманими не заслуговують уваги. Дана відповідь на відзив долучена до матеріалів справи.

13.04.2026 через систему «Електронний суд» відповідач подав заперечення на відповідь на відзив у якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зокрема зазначає, що фізичного відпуску пального відповідачу не відбулося, перебіг триденного строку на оплату згідно з п. 5.1 Договору не розпочався. Позивач у своїй відповіді намагається довести факт передачі товару виключно посиланням на правила бухгалтерського обліку, повністю ігноруючи спеціальні імперативні норми Податкового кодексу України (ПКУ) щодо обігу підакцизних товарів. Відповідно, намагання позивача приховати відсутність доказів фізичного руху підакцизного товару за загальними фразами про бухгалтерські проведення є безпідставним та прямо суперечить висновкам Верховного Суду. Бухгалтерське проведення фіксує лише вартісні показники та перехід титулу власності, але не замінює собою фізичної дії (наливу пального), з якою Договір пов`язує виникнення обов`язку з оплати. Як детально розписано у Розділі 5 Відзиву відповідача (що також повністю проігноровано Позивачем), відповідач неодноразово здійснював попередню оплату (аванс) до моменту виписки накладних (наприклад, позиція розрахунку №79 оплата 18.06.2025 за товар, накладна на який виписана лише 20.06.2025). Здійснення авансових платежів є нормальною господарською практикою і жодним чином не свідчить про фактичне отримання товару. Позивач у своїй відповіді жодним чином не прокоментував долучену Відповідачем офіційну відповідь ГУ ДПС у Волинській області від 20.03.2026 р., згідно з якою ліцензію Позивача на право оптової торгівлі пальним було припинено 29.09.2025. Цей факт пояснює справжню суть спору: втративши право на легальну реалізацію пального на ринку, позивач не знайшов нічого кращого, ніж перетворити відповідача (свого поклажодавця) на боржника. Дане заперечення на відповідь на відзив долучене до матеріалів справи.

15.04.2026 у судовому засіданні суд на місці постановив повернути без розгляду клопотання відповідача (зазначене у запереченні у відповідь на відзив) про залишення без розгляду відповіді на відзив, оскільки відповідач у судовому засіданні не заперечив щодо прийняття та долучення до матеріалів справи відповіді на відзив.

Крім того, 15.04.2026 у судовому засіданні позивач надав суду клопотання про долучення документів до матеріалів справи, зокрема копію договору відповідального зберігання нафтопродуктів №01/2023 від 12.01.2023; документи про облік руху нафтопродуктів за січень-вересень 2025 року; скріншот з програми медок про реєстрацію акцизних накладних видане для ПП «Стефанія Захід» дизельне паливо з 01.01.2025 по 23.09.2025 та скріншот з програми медок про реєстрацію акцизних накладних видане для ПП «Стефанія Захід» за продане дизельне паливо з 01.01.202025 по 23.09.2025.

За змістом 10 ст. 80 ГПК України, докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (ч. 1 ст. 113 ГПК України).

За змістом ч.1-3 ст. 119 ГПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Представник відповідача заперечив щодо долучення до матеріалів справи доказів, через пропуск строку їх подання та відсутність доказів про їх направлення.

Згідно ч. 9 ст. 89 ГПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи.

Водночас за змістом зазначеної норми, суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Суд зазначає, що обсяг доказів, які були подані представником позивача у судовому засіданні є надмірним (понад 300 аркушів).

При цьому, на думку суду зазначені докази мають істотне значення для всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи та правильного вирішення спору, оскільки між представниками сторін різне уявлення про їх наявність/відсутність.

Враховуючи наведене, 15.04.2026 суд постановив на місці продовжити позивачу строк на подання доказів з власної ініціативи та долучити докази позивача до матеріалів справи.

Копії останніх були надані представнику відповідача безпосередньо у судовому засіданні.

Крім того, слід зазначити, що у клопотанні про долучення документів до матеріалів справи представником позивача зазначено додаток 1 (договір відповідального зберігання нафтопродуктів №01/2023 від 12.01.2023). Разом з тим, суд встановив, що вищезазначений договір відсутній у додатках до клопотання.

Згідно ч. 1 ст. 177 ГПК України, завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

За змістом ч.5 ст. 183 ГПК України, суд може оголосити перерву у підготовчому засіданні у разі необхідності, зокрема у випадках: 1) заміни відведеного експерта, перекладача, спеціаліста; 2) невиконання учасником справи вимог ухвали про відкриття провадження у справі у встановлений судом строк, якщо таке невиконання перешкоджає завершенню підготовчого провадження; 3) неподання витребуваних доказів особою, яка не є учасником судового процесу; 4) витребування нових (додаткових) доказів; 5) якщо сторони домовилися провести позасудове врегулювання спору шляхом медіації.

Враховуючи наведене, з метою надання можливості учасникам справи скористатися своїми процесуальними правами, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, суд ухвалив на місці оголосити перерву у підготовчому засіданні в межах строку передбаченого ГПК України.

Згідно із ч. 2 ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 119, 120, 183, 234 ГПК України, господарський суд,-

постановив:

1. Продовжити позивачу строк на подання доказів по 15.04.2026.

2. Повідомити учасників справи про те, що підготовче засідання відбудеться 29 квітня 2026 року об 16:00 год. в приміщенні Господарського суду Волинської області за адресою: пр-т Волі,54а, м. Луцьк, в залі судових засідань № 208.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://vl.arbitr.gov.ua.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та не підлягає оскарженню.

Ухвала підписана 20.04.2026

Суддя А. С. Вороняк