ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про залишення зустрічної позовної заяви без руху

13.04.2026м. ДніпроСправа № 904/1335/26

Суддя Євстигнеєва Н.М. , розглянувши матеріали

за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця Комарова Андрія Миколайовича, м. Дніпро

до Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк", м. Київ

про визнання кредитного договору недійсним в частині пункту 1.1.4

С У Т Ь С П О Р У :

Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просить стягнути з Фізичної особи-підприємця Комарова Андрія Миколайовича заборгованість за кредитним договором "Кредит "всеБІЗНЕС" №78 від 11.04.2024 у розмірі 401 720,30грн, з яких 343 055,48грн за сумою кредиту (тіло), включаючи прострочену заборгованість за сумою кредиту у розмірі 90 277,80грн та строкову заборгованість за сумою кредиту у розмірі 252 777,68грн, та 58 664,82грн простроченої заборгованості за комісією.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2026 справу №904/1335/26 передано на розгляд судді Євстигнеєвої Н.М.

Ухвалою суду від 23.03.2026 відкрито провадження у справі, постановлено визнати справу малозначною та здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

08 квітня 2026 року до Господарського суду Дніпропетровської області по даній справі надійшла зустрічна позовна заява Фізичної особи-підприємця Комарова Андрія Миколайовича, якою просить кредитний договір "Кредит "всеБІЗНЕС" №78 від 11.04.2024 визнати недійсним в частині пункту 1.1.4. статті 1 щодо розміру комісійної винагороди за надання кредиту та комісійної винагороди за обслуговування кредиту.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку про залишення зустрічної позовної заяви без руху з наступних підстав.

Відповідно до частини четвертої статті 180 Господарського процесуального кодексу України зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу.

Частиною першою статті 174 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання, визначеного Господарським процесуальним кодексом України.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Законодавче закріплення судових витрат має на меті, по-перше, відшкодування державі витрат, понесених на утримання судової системи і забезпечення її діяльності (саме у цьому проявляється компенсаційна функція інституту судових витрат) та, по-друге, покладає певні витрати на тих, хто звертається до суду за захистом, що покликано дисциплінувати фізичних та юридичних осіб від подання до суду необґрунтованих заяв і клопотань, забезпечуючи таким чином і процесуальну економію.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору встановлено Законом України "Про судовий збір".

Відповідно до п. 1, п. 2 частини другої ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік", з 01 січня 2026 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 3328,00грн.

При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір", п. 8.23 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 916/228/22).

При зверненні до господарського суду через систему "Електронний суд" позивачем за зустрічним позовом заявлено вимогу немайнового характеру, за розгляд якої підлягає сплаті судовий збір у розмірі 2 662,40грн (3 328,00грн * 0,8).

Позивачем за зустрічним позовом не додано жодних доказів на підтвердження сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Водночас позивач за зустрічним позовом зазначає, що відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а також ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" від сплати судового збору звільняються, зокрема, споживачі за позовами, пов`язаними із порушенням їхніх прав.

Крім цього, згідно п. 7 Постанови Пленуму ВССУ №10 від 17.10.2014 (із змінами від 25.09.2015) передбачено, що оскільки стаття 5 Закону України "Про судовий збір" не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, то при визначенні таких пільг слід керуватися іншим законодавством України, наприклад, ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів".

За змістом положень статті 8 Закону України "Про судовий збір" питання про відстрочення та розстрочення судом сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати з підстав майнового стану сторони вирішується судом в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження того, що майновий стан сторони перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Вказаний перелік умов відстрочення, розстрочення сплати судового збору або звільнення від його сплати є вичерпним.

Наявність передбачених частиною першою статті 8 Закону України "Про судовий збір" умов, за яких суд враховуючи майновий стан сторони може звільнити від сплати судового збору, позивачем не наведено.

Посилання позивача про звільнення від сплати судового збору є безпідставними та ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм права.

Пунктом 7 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи звільняються громадяни, які у випадках, передбачених законодавством, звернулися із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб.

Відповідно до пункту 22 статті першої Закону України "Про захист прав споживачів" споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

За приписами частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Однак, дія зазначеної норми не поширюється на позивача, адже у Законі України "Про захист прав споживачів" термін "споживач" визначається як "фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника" (пункт 22 статті 1 цього Закону).

Тобто, споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України "Про захист прав споживачів", є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб.

Із системного аналізу положень Закону України "Про захист прав споживачів" слідує, що для того, щоб особа була звільнена від сплати судового збору, недостатньо зазначити, що це є позов про захист прав споживачів, оскільки такий позов повинен містити предмет та обставини, які вказують на порушення прав заявника як споживача послуг.

Крім того, після укладення договору між сторонами виникають інші правовідносини, які регулюються відповідними Законами (Цивільний кодекс України, Закон України "Про банки та банківську діяльність").

Відповідно до частини першої стаття 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Відповідно до частини першої статті 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

Статтями 25, 26 ЦК України передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до частини другої статті 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання. При цьому правовий статус фізичної особи - підприємця сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Відтак підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Водночас лише та обставина, що фізична особа - підприємець не відобразила наявність у неї такого статусу в тексті укладеного договору, не змінює характеру набутих нею прав та обов`язків як таких, що виникли з господарських правовідносин, якщо такі правовідносини мають ознаки здійснення їх у межах господарської діяльності.

08 травня 2023 року проведено державну реєстрацію Фізичної особи-підприємця Комарова Андрія Миколайовича, про що в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений відповідний запис №000305571, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 41-42). Види економічної діяльності: 46.31 Оптова торгівля фруктами й овочами (основний); 47.21 Роздрібна торгівля фруктами й овочами в спеціалізованих магазинах.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору "Кредит "всеБІЗНЕС" №78 від 11.04.2024 в частині повного та своєчасного повернення кредитних коштів.

В матеріалах справи міститься копія кредитного договору "Кредит "всеБІЗНЕС" №78 від 11.04.2024 укладеного між Акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк" (банк, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Комаровим Андрієм Миколайовичем (позичальник, відповідач) (а.с. 7-8).

В пункті 1.1.7 кредитного договору зазначено цільове використання кредиту на придбання основних засобів та/або поповнення оборотного капіталу в межах видів діяльності позичальника, на здійснення яких позичальник має право відповідно до законодавства України і кредитування яких не заборонено законодавством України та договором, а також на сплату комісійної винагороди, передбаченої п. 1.1.4.1 договору (у разі наявності такої комісійної винагороди) в сумі, що визначається згідно п. 1.1.4.1 договору.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 Цивільного кодексу України).

Відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком (ч. 1 ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність").

Зважаючи на те, що учасники справи є суб`єктами господарювання, а спір між сторонами - господарським, та те, що позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним) в контексті спірних правовідносин не є споживачем послуг у розумінні Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки спірні правовідносини сторін пов`язані з його підприємницькою діяльністю, а відтак на нього не поширюється норма частини третьої статті 22 вказаного Закону.

Відтак, суд не вбачає правових підстав для звільнення позивача від сплати судового збору на підставі пункту 7 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" (рішення від 28.05.1985 у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (пункт 57).

Європейський суд з прав людини в рішенні "Креуз проти Польщі" у справі 28249/95 від 19.06.2001 зазначив, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Частиною другою статті 174 ГПК України встановлено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Керуючись статтями 164, 174, 180, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

У Х В А Л И В :

1. Відмовити Фізичній особі-підприємцю Комарову Андрію Миколайовичу в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору.

2. Зустрічну позовну заяву залишити без руху.

3. Позивачу, Фізичній особі-підприємцю Комарову Андрію Миколайовичу, протягом п`яти днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки зустрічної позовної заяви, а саме:

- надати докази сплати судового збору у встановленому розмірі 2 662,40грн та порядку.

4. Роз`яснити Фізичній особі-підприємцю Комарову Андрію Миколайовичу, що в разі не усунення всіх недоліків у встановлений судом строк, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулась з позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили - 13.04.2026 та оскарженню не підлягає.

Суддя Н.М. Євстигнеєва