ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2026 р. Справа№ 911/320/26

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Мальченко А.О.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.

за участю представників: згідно з протоколом судового засідання від 15.04.2026,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Галант»

на ухвалу Господарського суду Київської області від 06.02.2026

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Галант» про забезпечення позову

у справі №911/320/26 (суддя С.О. Саванчук)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Галант»

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»;

2) Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Протченко Богдани Орестівни

про визнання незаконним та скасування акту, постанови приватного виконавця, свідоцтва про право власності, скасування рішення про державну реєстрацію,-

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог і підстави заяви про забезпечення позову

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Галант» (далі, позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі, відповідач-1 або ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп») та Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Протченко Богдани Орестівни (далі, відповідач-2 або приватний виконавець), в якому просило суд:

- визнати незаконною та скасувати постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 27.01.2026, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Протченко Богданою Орестівною у виконавчому провадженні №65101512;

- визнати незаконним та скасувати акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 27.01.2026, складений приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Протченко Богданою Орестівною у виконавчому провадженні №65101512;

- визнати незаконним та скасувати свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися, посвідченого 27.01.2026 приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Дереберою Тетяною Олександрівною, зареєстрованого за №152, яким посвідчено право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» () на земельну ділянку з кадастровим номером :02:004:0070, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 4;

- скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Деребери Тетяни Олександрівни №83031957 від 27.01.2026 про державну реєстрацію власності на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» () на земельну ділянку з кадастровим номером :02:004:0070, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 4.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що передача майна у власність стягувачу (відповідачу-1) була вчинена з порушенням встановленого законом порядку, оскільки: право власності позивача на земельну ділянку не було обтяжене іпотекою, майно було виставлене на торги виконавцем не як предмет іпотеки, тому його передача стягувачу після перших торгів є грубим порушенням встановленого законом порядку, яким передбачено таку можливість лише після третіх торгів, а не перших, передача майна стягувачу відбулась на підставі недійсної оцінки (через 3,5 місяці після втрати чинності оцінки).

Одночасно з позовною заявою позивачем подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на земельну ділянку площею 14,0406 га, кадастровий номер :02:004:0070, цільове призначення: 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрівське, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 4, та яка на праві власності зареєстрована за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» ();

- заборони органам державної реєстрації прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним виконавцям, приватним виконавцям, нотаріусам, які виконують функції державного реєстратора, та іншим акредитованим суб`єктам державної реєстрації) вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 14,0406 га, кадастровий номер :02:004:0070, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 4, у тому числі, але не виключно: дії щодо державної реєстрації переходу права власності, інших речових прав; дії щодо державної реєстрації обтяжень (іпотек, заборон тощо); дії щодо внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; дії щодо державної реєстрації поділу, виділу, об`єднання зазначеної земельної ділянки або зміни її цільового призначення.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, позивач зазначає, що право власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» зареєстровано 27.01.2026, ризик «миттєвого перепродажу» майна з метою створення ланцюга добросовісних набувачів є критичним, невжиття зазначених заходів призведе до невідворотних обставин, а саме: перехід права власності до третіх осіб змусить позивача звертатися до суду з новими позовами для захисту своїх прав, що накладає додатковий фінансовий тягар, займає тривалий час і суттєво ускладнює відновлення порушених прав позивача.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.02.2026 у справі №911/320/26 у задоволенні заяви (вх. №6/26 від 05.02.2026) Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Галант» про забезпечення позову у справі №911/320/26 відмовлено повністю.

За результатами оцінки обґрунтованості заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Галант» про забезпечення позову у справі №911/320/26 щодо необхідності вжиття відповідних заходів до забезпечення позову, ймовірності утруднення виконання або неможливості виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, адекватності вимог заявника про забезпечення позову, з урахуванням збалансованості інтересів сторін, суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову.

Суд зазначив, що забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, натомість, у заяві про забезпечення позову Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Галант» не стверджує про можливі недобросовісні дії з боку відповідача-1, обґрунтовуючи заяву поточною діяльністю відповідача-1 як фінансової установи. Загальне посилання заявника на наявність спору між сторонами справи не створює підстав для задоволення відповідної заяви про накладення арешту та заборони вчинення реєстраційних дій.

Також суд наголосив на тому, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Галант» про забезпечення позову не містить пропозицій заявника щодо зустрічного забезпечення, що суперечить вимогам пункту 6 частини 1 статті 139 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, зважаючи на суб`єктний склад сторін та доводи самої заяви про забезпечення позову, а також передбачені нею заходи забезпечення, суд звернув увагу на істотну неспівмірність вжиття заходів забезпечення позову для позивача та відповідача-1, оскільки використанню спірного майна фінансовою установою в господарській діяльності, її спроможності виконання зобов`язань перед контрагентами, забезпечення поточної діяльності: сплаті податків та зборів, виплаті заробітної плати працівникам, комунальних витрат та наявних фінансових зобов`язань, а також укладанню нових правочинів щодо своєї господарської діяльності, першкоджатимуть заявлені позивачем заходи забезпечення позову, що з огляду на значну вартість майна, може призвести до реальних збитків та упущеної вигоди у значних розмірах та до значних негативних наслідків у діяльності товариства - відповідача-1 у цілому, відтак, з урахуванням сталих фізичних властивостей спірного об`єкту - земельної ділянки, вжиття заявлених заходів забезпечення у співвідношенні спрощення виконання рішення суду для позивача і можливих негативних наслідків для відповідача-1 - неспівмірне.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятою ухвалою, 16.02.2026 через підсистему «Електронний суд» Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Галант» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 06.02.2026 у справі №911/320/26 та постановити нове судове рішення, яким задовольнити заяву апелянта про забезпечення позову та вжити заходів забезпечення позову у справі №911/320/26.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що відмова у забезпеченні позову в цій справі фактично залишає спірний об`єкт нерухомості без процесуального захисту на час розгляду спору. Невжиття заходів забезпечення створює реальний ризик нових трансформацій (поділу, об`єднання, зміни кадастрового номера, переходу права власності), які ускладнять або зроблять неможливим ефективний захист і поновлення порушених прав апелянта в межах одного судового провадження. У даному випадку достатньо обґрунтованого припущення про те, що майно може зникнути або змінити власника. Суд першої інстанції, в свою чергу, застосував завищений стандарт доказування.

Суд першої інстанції, дійшовши висновку про неспівмірність заходів забезпечення позову, фактично ототожнив накладення арешту та заборону реєстраційних дій із позбавленням відповідача-1 володіння або користування майном та припустив можливість завдання відповідачу-1 збитків чи упущеної вигоди.

Однак, такі припущення не підкріплені жодними конкретними обставинами і не враховують реальний зміст заявлених заходів, які спрямовані виключно на збереження правового статусу предмета спору. Аргумент суду про упущену вигоду та збитки відповідача-1 є гіпотетичним. Фінансова компанія не веде господарської діяльності на земельній ділянці (не сіє, не будує). Заборона відчуження лише відтерміновує момент продажу активу, але не зупиняє операційну діяльність компанії. Тимчасове обмеження щодо одного активу не дорівнює зупинці бізнесу чи неплатоспроможності. Зустрічне забезпечення є правом, а не обов`язком суду (стаття 141 Господарського процесуального кодексу України). Його відсутність у заяві не є безумовною підставою для відмови, якщо ризики очевидні.

Матеріали справи підтверджують істотну вартість спірної земельної ділянки. За результатами електронних земельних торгів стартова ціна лота становила 88 871 000,00 грн. Крім того, за наданим висновком про вартість землі від 03.02.2026 вартість земельної ділянки визначено у розмірі 595 426 685,38 грн. Висока ринкова вартість об`єкта об`єктивно створює економічний стимул для його подальшого відчуження або структурної трансформації, а тому має враховуватися при оцінці ризиків у контексті статті 136 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач наголошує, що скасування оскаржуваної ухвали та вжиття заходів забезпечення необхідне для запобігання створенню ланцюга добросовісних набувачів, що є єдиним способом гарантувати позивачу право на ефективний судовий захист згідно зі статтями 6 та 13 Конвенції.

Узагальнені доводи заперечень на апеляційну скаргу

18.03.2026 через підсистему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просить суд ухвалу Господарського суду Київської області від 06.02.2026 у справі №911/320/26 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Галант» без задоволення.

Відповідач-1 наголошує на тому, що позивачем не надано жодних доказів ймовірності утруднення виконання або неможливості виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів та адекватності вимог заявника про забезпечення позову, з урахуванням збалансованості інтересів сторін.

Доводи апелянта, що земельна ділянка, загальною площею 14,0406 га, кадастровий номер :02:004:0070, не є предметом іпотеки та була реалізовано за простроченою оцінкою є необґрунтованими та спрямовані на введення суду в оману. Ризики трансформації об`єкта спору та економічний чинник спору як додатковий елемент ризику, зазначені апелянтом в апеляційній скарзі, є необґрунтовані, та ґрунтуються виключно на гіпотетичних припущеннях та побоюваннях позивача.

Відповідач-2 письмового відзиву на апеляційну скаргу суду не надав, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Частиною 1 статті 271 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Галант» на ухвалу Господарського суду Київської області від 06.02.2026 у справі №911/320/26 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Мальченко А.О.

Судом установлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/320/26; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду Київської області.

04.03.2026 матеріали оскарження ухвали у справі №911/320/26 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Галант» на ухвалу Господарського суду Київської області від 06.02.2026 у справі №911/320/26, призначено до розгляду апеляційну скаргу на 07.04.2026.

02.04.2026 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Галант» подав заяву про його участь у судовому засіданні, призначеному на 07.04.2026, а також у всіх подальших судових засіданнях (якщо такі будуть) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.04.2026 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Галант» про його участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

У судове засідання, призначене на 07.04.2026, представники відповідачів не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Галант» брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Суд у судовому засіданні 07.04.2026 розпочав розгляд справи по суті, заслухавши пояснення представника позивача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2026 у розгляді апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Галант» на ухвалу Господарського суду Київської області від 06.02.2026 у справі №911/320/26 оголошено перерву до 15.04.2026.

У судовому засіданні 15.04.2026 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників учасників справи

У судове засідання, призначене на 15.04.2026, з`явився представник позивача.

Представники відповідачів у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується, зокрема, довідкою про доставку ухвал суду до електронного кабінету відповідача-1 у підсистемі «Електронний суд», а також поштовим поверненням з адреси відповідача-2.

Згідно з частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги в даній справі за відсутності представників відповідачів.

Позивач у судовому засіданні підтримував доводи апеляційної скарги, просив оскаржувану ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, дійшов висновку щодо наявності підстав для скасування ухвали Господарського суду Київської області від 06.02.2026 у даній справі та задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Галант» про вжиття заходів забезпечення позову з огляду на таке.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначені статтею 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Європейським судом з прав людини у рішенні від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції» зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не можуть вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

Таким чином, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого судового рішення, що повністю відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Господарський суд має враховувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення.

Відповідно до частини 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18.

Статтею 137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (частина 11 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову в позові.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19.

Під час вирішення питання про забезпечення позову господарський суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, від 18.12.2018 у справі №912/1616/18 та від 26.09.2019 у справі №917/751/19.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

Також колегія суддів звертає увагу, що під час вирішення питання про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову суд не має вдаватися до оцінки обґрунтованості позову та вірогідності його задоволення, а повинен керуватися власним уявленням про те, чи може у даному випадку невжиття відповідних заходів забезпечення позову утруднити чи зробити неможливим ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду у разі задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, позовні вимоги у даній справі обґрунтовані тим, що ТОВ «Інвестиційна компанія «Галант» було власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:004:0070, проте в результаті примусової реалізації арештованого майна у межах виконавчого провадження право власності на неї перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».

Позивач вказує, що 22.09.2025 приватним виконавцем Протченко Б.О. опубліковано оголошення про проведення земельних торгів в ЕТС «Прозорро. Продажі» про те, що у ВП №65101512 відбудуться торги з продажу спірної земельної ділянки. Обтяження: арешт нерухомого майна 60464332, постанова про арешт майна, серія 65101512, виданий 23.06.2025, видавник: приватний виконавець Протченко Богдана Орестівна, дата торгів 29.10.2025, стартова ціна 88871000,00 грн.

Відповідно до протоколу про результати земельних торгів №LAE001-UA-743 від 28.10.2025 земельні торги, організовані приватним виконавцем Протченко Б.О., не відбулись.

27.01.2026 приватним виконавцем складено постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, в якій вказано, що відповідно до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», статей 135, 137 Земельного кодексу України, статей 18, 56, 61 Закону України «Про виконавче провадження», статей 1, 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів», пунктів 65-70 Вимог щодо підготовки до проведення та проведення земельних торгів для продажу земельних ділянок та набуття права користування ними (оренди, суперфіцію, емфітевзису), затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2021 №1013, передано на реалізацію нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, кадастровий номер :02:004:0070, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Петрівська сільська рада, площа: 14,0406 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, яка належить ТОВ «Інвестиційна компанія «Галант», , відомості щодо права власності зареєстровані щодо земельної ділянки :02:004:0045 на підставі договір купівлі-продажу, земельної ділянки, серія та номер: 160, виданого 03.02.2021 приватним нотаріусом КМНО Прокудіною Л.Д. згідно номеру відомостей про речове право: 40386675 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 4), відповідно до технічної документації із землеустрою земельної ділянки, яка зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно з кадастровим номером :02:004:0045, що знаходиться на території Петрівської сільської ради в Києво-Святошинському районі Київської області загальною площею 14,0406 га було присвоєно в Державному земельному кадастрі кадастровий номер :02:004:0070.

Також 27.01.2026 приватним виконавцем складено Акт про передачу майна стягувачу, згідно з яким ТОВ «Дніпрофінансгруп», , передано у власність майно: земельна ділянка, кадастровий номер :02:004:0070, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Петрівська сільська рада, площа: 14,0406 га. Цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, яка належить ТОВ «Інвестиційна компанія «Галант», , відомості щодо права власності зареєстровані щодо земельної ділянки :02:004:0045 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 160, виданого 03.02.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. згідно номеру відомостей про речове право: 40386675 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 4), якій відповідно до технічної документації із землеустрою було присвоєно в Державному земельному кадастрі кадастровий номер :02:004:0070.

Майно передається стягувачу в рахунок погашення боргу в сумі 88 871 000,00 грн за виконавчим листом №5011-69/13195-2012, що виданий 08.04.2021 Господарським судом міста Києва.

27.01.2026 приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Деребера Т.О. видала свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, зареєстроване за №152.

У свідоцтві вказано, що приватний нотаріус відповідно до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», статті 41 Закону України «Про іпотеку», на підставі Акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, виданого приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Протченко Б.О. 27 січня 2026 року посвідчив, що ТОВ «Дніпрофінансгруп» належить на праві власності майно, що складається із: земельної ділянки загальною площею 14,0406 га, цільове призначення земельної ділянки - 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:004:0070, місце розташування: Київська область, КиєвоСвятошинський район, с. Петрівське, експлікація земельних угідь: 14,0406 га - 007.01 малоповерхова забудова, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4, правовстановлювальним документом є Договір купівлі-продажу, посвідчений Прокудіною Л.Д., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 03.02.2021 за реєстровим №160, право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.02.2021 року, за номером 40386675, Прокудіною Л.Д., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, оскільки майно не реалізоване/торги не відбулися і стягувач, ТОВ «Дніпрофінансгруп» виявив бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало ТОВ «Інвестиційна компанія «Галант», на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Прокудіною Л.Д., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 03.02.2021 року за реєстровим №160, право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.02.2021 року, за номером 40386675, Прокудіною Л.Д. У Свідоцтві також вказано, що право власності на земельну ділянку підлягає державній реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстратор прав на нерухоме майно приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу ДеребераТ.О., розглянувши заяву від 27.01.2026 за реєстраційним номером 71210320, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, прийняла рішення про державну реєстрацію прав №83031957 від 27.01.2026 та провела державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за відповідачем-1 (ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Галант» вважає, що у спірних правовідносинах майно позивача (земельна ділянка) було передане у власність стягувачу 27.01.2026 як предмет іпотеки, після перших торгів, які не відбулися, в рахунок погашення боргу в сумі 88 871 000,00 грн із порушенням встановленого законом порядку, оскільки: право власності позивача на земельну ділянку не було обтяжене іпотекою, майно було виставлене на торги виконавцем не як предмет іпотеки, тому його передача стягувачу після перших торгів є грубим порушенням встановленого законом порядку, яким передбачено таку можливість лише після третіх торгів, а не перших; передача майна стягувачу відбулася на підставі недійсної оцінки (через 3,5 місяці після втрати чинності оцінки). Позивач наголошує, що при вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва приватний нотаріус КМНО Деребера Т.О. проігнорувала очевидну невідповідність поданих документів вимогам закону, оскільки у Державному реєстрі був відсутній запис про іпотеку, що унеможливлювало реєстрацію переходу права в порядку статей 41, 49 Закону «Про іпотеку», документи виконавця базувалися на недійсній оцінці, була порушена процедура торгів (відсутність протоколів трьох аукціонів).

За твердженнями позивача невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку та заборони органам державної реєстрації прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним виконавцям, приватним виконавцям, нотаріусам, які виконують функції державного реєстратора, та іншим акредитованим суб`єктам державної реєстрації) вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача, оскільки у разі подальшого поділу чи об`єднання спірної земельної ділянки, її продажу відповідачем-1, здійснення інших реєстраційних дій апелянт ризикує опинитися в ситуації, коли навіть у разі задоволення позову фактичне відновлення його прав вимагатиме оскарження нових реєстраційних записів та/або правочинів і залучення нових суб`єктів права, що означатиме необхідність нових судових процесів.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів не може погодитися з ухвалою місцевого господарського суду про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, а доводи апеляційної скарги ТОВ «Інвестиційна компанія «Галант» вважає обґрунтованими з огляду на таке.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Враховуючи те, що спірний об`єкт нерухомого майна (земельна ділянка з кадастровим номером :02:004:0070), відомості про який внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, може бути відчужений на користь третьої особи, зокрема й на користь фізичної особи, колегія суддів погоджується з доводами позивача щодо необхідності накладення арешту на це майно.

Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу (частина 4 статті 45 Господарського процесуального кодексу України), тобто відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові.

Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу.

Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Одним із відповідачів у даному спорі позивачем визначено власника нерухомого майна - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».

Колегія суддів зазначає, що можливе відчуження відповідачем-1 об`єкта нерухомого майна на користь третіх осіб унеможливить ухвалення рішення про задоволення позову, пред`явленого саме до вказаного відповідача.

Враховуючи ті обставини, що за ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на даний час зареєстровано право власності на нерухоме майно, з правомірністю набуття якого позивач не погоджується, виконання в майбутньому судового рішення у даній справі за умови задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від того, чи матиме відповідач-1 спірну земельну ділянку у власності.

Отже, апеляційним господарським судом враховано можливість відчуження спірного об`єкта нерухомості відповідачем-1, як фінансовою компанією, для якої таке майно є фактично ліквідним активом (товаром), призначеним для подальшого продажу з метою отримання коштів, на користь третіх осіб, що в результаті може призвести до затягування судового процесу та ускладнення захисту порушеного права в строки, передбачені процесуальним законом.

При цьому колегія суддів зазначає, що відсутність на даний час будь-яких доказів, які б підтверджували наміри відповідача-1 здійснити відчуження належного йому на праві власності нерухомого майна, не спростовує наявності у останнього як у власника, якому відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, потенційної можливості його відчуження у будь-який час, якщо не вжити заходи забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову має превентивний характер і спрямований на недопущення зміни фактичного або правового стану речей до ухвалення рішення по суті.

Так, Верховний Суд у постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22 наголошував на тому, що можливість відповідача у будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.

За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача-1 у будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Також колегія суддів враховує, що відповідно частини 9 статті 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Спірна земельна ділянка як об`єкт цивільних прав має чіткі ідентифікаційні характеристики (кадастровий номер та реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна).

Відповідно до частини 13 статті 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі, зокрема, поділу або об`єднання земельних ділянок; скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації.

Пунктом 2 частини 1 статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» установлено, що розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі поділу, об`єднання об`єктів нерухомого майна або виділу частки з об`єкта нерухомого майна.

Абзац сьомий частини 1 вказаної статті прямо закріплює: закритий розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа не підлягають поновленню.

Крім того, частина 3 статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що у разі поділу об`єкта нерухомого майна або виділу частки з об`єкта нерухомого майна відповідний розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються, а реєстраційний номер цього об`єкта скасовується.

Колегія суддів враховує посилання позивача на те, що земельна ділянка має достатньо велику площу - 14,0406 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а відповідач-1, як її власник, має необмежену можливість скористатися своїм правом, передбаченим статтею 79-1 Земельного кодексу України, та ініціювати, зокрема, її поділ на декілька менших частин або її об`єднання з іншими суміжними ділянками.

У разі подальшого поділу чи об`єднання спірної земельної ділянки, закриття розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи щодо об`єкта, який поділяється або об`єднується, спірна земельні ділянка з кадастровим номером :02:004:0070 перестане існувати, а замість неї з`являться нові об`єкти з новими кадастровими номерами. У такому випадку апелянт ризикує опинитися в ситуації, коли рішення суду в разі задоволення позову стане неможливим до виконання в частині скасування запису про право власності відповідача-1 і відновлення запису про право власності позивача, оскільки об`єкт, зазначений у резолютивній частині рішення, буде відсутній у реєстрі. Це призведе до необхідності позивачу ініціювати нові судові процеси щодо новоутворених об`єктів, як наслідок, до порушення принципу процесуальної економії та ефективності правосуддя.

Таким чином, колегія суддів погоджується з аргументами позивача про те, що у випадку невжиття обраних ним заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку та заборони органам державної реєстрації прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним виконавцям, приватним виконавцям, нотаріусам, які виконують функції державного реєстратора, та іншим акредитованим суб`єктам державної реєстрації) вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірної земельної ділянки, рішення суду у разі задоволення позову не виконає свою правову роль та не призведе до ефективного захисту та відновлення порушеного права позивача.

Позивачем у заяві висловлене достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Також, досліджуючи підстави для вжиття заходів забезпечення позову, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про істотну неспівмірність вжиття заходів забезпечення позову для позивача та відповідача-1.

У даному контексті суд першої інстанції, дійшовши висновку про неспівмірність заходів забезпечення, фактично ототожнив накладення арешту та заборону реєстраційних дій із позбавленням відповідача-1 володіння або користування майном та припустив можливість завдання відповідачу-1 збитків чи упущеної вигоди.

Однак, такі висновки не підкріплені жодними конкретними обставинами і не враховують реальний зміст заявлених заходів, які спрямовані виключно на збереження правового статусу предмета спору. Заборона відчуження лише відтерміновує момент продажу активу, але не зупиняє операційну діяльність компанії. Тимчасове обмеження щодо одного активу не дорівнює зупинці бізнесу чи неплатоспроможності. При цьому ці заходи жодним чином не вирішують спір по суті, оскільки ухвала про забезпечення позову не скасовує право власності відповідача-1, яке з юридичної точки зору вважається набутим правомірно, допоки цю презумпцію не буде спростовано у цій справі.

Крім того, статтею 146 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що відповідач має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, та вказано, що у випадку залишення позову без розгляду або закриття провадження з інших, ніж зазначені у частині першій статті 142 цього Кодексу підстав, або у випадку ухвалення рішення суду щодо повної або часткової відмови у задоволенні позову відповідач або інша особа, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися.

Також колегія суддів зазначає, що у разі, якщо суд вбачав ризик заподіяння відповідачу-1 збитків у зв`язку із забезпеченням позову, процесуальний закон надає суду інструмент збалансування інтересів сторін - зустрічне забезпечення.

У свою чергу, зустрічне забезпечення є правом, а не обов`язком суду (стаття 141 Господарського процесуального кодексу України). Його ж відсутність у заяві позивача не є безумовною підставою для відмови в її задоволенні, якщо ризики для позивача очевидні.

Висловлені відповідачем-1 у відзиві на апеляційну скаргу заперечення спростовуються встановленими вище обставинами справи. Оцінка ж доводам відзиву на апеляційну скаргу, які стосуються вирішення спору по суті, судом у межах даного судового провадження з перегляду ухвали про відмову в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову не надається.

Статтею 137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до частин 5, 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції вбачає наявність зв`язку між заявленими позивачем заходами забезпечення позову і предметом спору, обрані позивачем заходи до забезпечення позову відповідають вимогам, на забезпечення яких вони вживаються. Застосування відповідних заходів забезпечення позову запровадить законні обмеження, наявність яких дозволить створити належні умови для запобігання перешкод для виконання рішення суду в разі повного чи часткового задоволення позовних вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги позивача щодо наявності підстав для забезпечення позову у даній справі, а тому визнає висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви ТОВ відповідальністю «Інвестиційна компанія «Галант» помилковим.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно зі статтею 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Галант» обґрунтованою та такою, що спростовує висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній ухвалі. Ухвала Господарського суду Київської області від 06.02.2026 у даній справі підлягає скасуванню, а заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Галант» про вжиття заходів забезпечення позову задоволенню.

Питання розподілу судових витрат за перегляд ухвали судом апеляційної інстанції у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України має бути вирішене судом першої інстанції за результатом розгляду справи по суті.

Керуючись статтями 136, 137, 144, 255, 269, 270, 271, 273, пунктом 2 частини 1 статті 275, статтями 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Галант» на ухвалу Господарського суду Київської області від 06.02.2026 у справі №911/320/26 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Київської області від 06.02.2026 у справі №911/320/26 скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Галант» про забезпечення позову задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову, а саме:

Накласти арешт на земельну ділянку площею 14,0406 га, кадастровий номер :02:004:0070, цільове призначення: 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрівське, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 4, та яка на праві власності зареєстрована за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» ().

Заборонити органам державної реєстрації прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним виконавцям, приватним виконавцям, нотаріусам, які виконують функції державного реєстратора, та іншим акредитованим суб`єктам державної реєстрації) вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 14,0406 га, кадастровий номер :02:004:0070, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 4, у тому числі, але не виключно:

- дії щодо державної реєстрації переходу права власності, інших речових прав;

- дії щодо державної реєстрації обтяжень (іпотек, заборон тощо);

- дії щодо внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- дії щодо державної реєстрації поділу, виділу, об`єднання зазначеної земельної ділянки або зміни її цільового призначення.

Стягувачем за цією постановою є Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Галант» (30000, Хмельницька область, м. Славута, вул. Миру, буд. 89; ).

Боржником за цією постановою є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (49089, м. Дніпро, вул. Автотранспортна, буд. 2, офіс 205; ).

Постанова є виконавчим документом, набирає законної сили з 15.04.2026 та може бути пред`явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку до 15.04.2029.

Матеріали оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 06.02.2026 у справі №911/320/26 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 20.04.2026.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.О. Мальченко

А.І. Тищенко