ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2026 року

м. Київ

cправа № 910/14304/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кролевець О. А. - головуючий, Баранець О. М., Мамалуй О. О.

за участю секретаря судового засідання - Грабовського Д. А.

та представників:

позивача - Войтюк Д. В.

відповідача - Яковченко Р. Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2025 (головуючий - Буравльов С. І., судді Андрієнко В. В., Шапран В. В.)

та рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2024 (суддя - Ковтун С. А)

у справі № 910/14304/23

за позовом Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго"

до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

про стягнення 9 788 428 493,79 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. Приватне акціонерне товариство "Укргідроенерго" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про стягнення 7 169 312 297,29 грн, з яких: 5 573 272 183,55 грн основної заборгованості, 1 352 346 726,86 грн інфляційних втрат та 243 693 386,88 грн 3% річних.

2. В подальшому, Приватне акціонерне товариство "Укргідроенерго" звернулося до суду першої інстанції із заявою про збільшення позовних вимог та стягнення з відповідача 9 788 428 493,79 грн, з яких: 7 957 555 030,86 грн заборгованості за період з ІІІ декади жовтня 2022 року по січень 2024 року, 347 484 269,04 грн 3% річних, 1 483 389 193,89 грн інфляційних втрат.

3. Вимоги позивача обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами Договору про участь у балансуючому ринку № 01/15416 від 26.04.2019 в частині повної та своєчасної оплати придбаної у позивача, як постачальника послуг з балансування, балансуючої електричної енергії з третьої декади жовтня 2022 року по січень 2024 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

4. Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.11.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2025 позов Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго" задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на користь Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго" 3 017 746 787,34 грн боргу, 347 484 269,04 грн 3% річних, 1 483 389 193,82 грн інфляційних втрат. Закрито провадження в частині стягнення 4 939 808 243,49 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

5. Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2025 і рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2024 в частині задоволення позову і передати справу № 910/14304/23 у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

6. У касаційній скарзі скаржник не погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанції, при цьому, обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зазначає, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 924/2/21.

7. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження судових рішень, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій застосували норми права за відсутності правового висновку у подібних правовідносинах щодо застосування абз. 3 п. 7.2.1, п. 7.7.2 р. VII Правил ринку; частини другої статті 6, частини першої статті 7, статті 12 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг"; статей 80, 118 та частини четвертої статті 13 ГПК України.

8. В обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України скаржник зазначає, що суди першої і апеляційної інстанцій належним чином не дослідили зібрані у справі докази (пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України).

Позиція інших учасників справи

9. Позивач подав відзив, у якому заперечив проти доводів скаржника та просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

10. Відповідно до ліцензії, виданої на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, № 1019 від 11.06.2019, Приватне акціонерне товариство "Укргідроенерго" є виробником електричної енергії та учасником балансуючого ринку електричної енергії.

11. 26.04.2019 Приватне акціонерне товариство "Укргідроенерго" (далі - постачальник послуг балансування, ППБ) уклало з Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - оператор системи передач, ОСП) Договір про участь у балансуючому ринку шляхом приєднання до типового договору на підставі заяви, яка акцептована Національною енергетичною компанії "Укренерго" (далі - Договір).

12. Згідно з повідомленням № 01/15416 від 26.04.2019 Національної енергетичної компанії "Укренерго" позивача було приєднано до умов договору про участь у балансуючому ринку та долучено до реєстру постачальників послуг з балансування (ідентифікатор договору № 0422-04012, дата акцептування 26.04.2019).

13. Також у повідомленні зазначено, що договір є публічним, укладається сторонами з урахуванням ст.634 ЦК України та розміщений на офіційному сайті Національної енергетичної компанії "Укренерго".

14. У спірний період (ІІІ декада жовтня 2022 року - січень 2024 року) діяли редакції договору про участь у балансуючому ринку, які затверджені наказами Національної енергетичної компанії "Укренерго" № 234 від 08.06.2022, № 614 від 08.12.2022 та № 57 від 27.01.2023.

15. Відповідно до п.1.2 Договору ППБ зобов`язується надавати балансуючу електричну енергію на завантаження або розвантаження для здійснення ОСП балансування об`єднаної енергетичної системи України. ОСП зобов`язується продавати балансуючу електричну енергію ППБ або купувати балансуючу електричну енергію у ППБ та отримувати оплату за продану ППБ балансуючу електричну енергію або сплачувати кошти за куплену балансуючу електричну енергію у ППБ відповідно до умов цього договору та Правил ринку.

16. Згідно з п.2.1 Договору загальна вартість цього договору складається із суми придбаних та проданих обсягів електричної енергії на балансуючому ринку протягом дії цього договору та відповідно до умов цього договору.

17. Як передбачено п.2.2 Договору, розрахунок ціни купівлі-продажу електричної енергії визначається відповідно до Правил ринку.

18. Для розрахунків за договором використовуються обсяги електричної енергії, купленої/проданої на балансуючому ринку ППБ (п.3.1 Договору).

19. За п.4.1 Договору виставлення рахунків та оплата платежів здійснюється відповідно до процедур та у строки, визначені Правилами ринку.

20. У відповідності до п.4.2 Договору подання платіжних документів здійснюється сторонами відповідно до Правил ринку.

21. Відповідно до п.4.3 Договору, якщо ППБ має заперечення до інформації, що міститься у платіжному документі, то він повинен повідомити про це ОСП не пізніше 12:00 наступного робочого дня після виставлення рахунку. Наявність заперечень не є підставою для створення дебіторської заборгованості перед ОСП.

22. У період дії наказів Національної енергетичної компанії "Укренерго" від 08.06.2022 № 234 та від 08.12.2022 № 614 пункт 4.4 договору передбачав, що ОСП надає ППБ у паперовому та/або електронному вигляді (засобами електронного документообігу з накладанням КЕП або скановану копію) два примірники акта купівлі-продажу балансуючої електричної енергії (далі - акт), підписані зі своєї сторони, до 12 числа місяця, наступного за тим, щодо якого його сформовано. Протягом двох робочих днів ППБ розглядає та повертає у паперовому або електронному вигляді (засобами електронного документообігу з накладанням КЕП або скановану копію) ОСП один примірник акта, підписаного зі своєї сторони.

23. Пунктом 4.4 договору у редакції наказу Національної енергетичної компанії "Укренерго" від 27.01.2023 № 57 встановлено, що ОСП формує та направляє акт купівлі продажу (далі - акт) до ППБ не пізніше 13 календарного дня місяця, наступного за розрахунковим. Підписання акта відбувається в електронній формі (за допомогою системи, яка забезпечує функціонування електронного документообігу з накладанням КЕП (за винятком випадків, коли використання електронного підпису прямо заборонено законом), що забезпечує юридично значимий електронний документообіг між сторонами та розміщений у мережі Інтернет за посиланням: https://online.ua.energy/, або у паперовій формі шляхом підписання уповноваженою особою акта (у разі неможливості підпису в електронній формі). Сторонами має бути забезпечена можливість здійснення електронного документообігу шляхом реєстрації у системі, яка забезпечує функціонування електронного документообігу. Протягом двох робочих днів з дня направлення ОСП до ППБ акта ППБ розглядає та повертає ОСП один примірник акта, підписаного із своєї сторони. Акт повинен бути підписаний сторонами в один і той самий спосіб. У разі незгоди із розрахунками ОСП відповідно до акта ППБ протягом двох робочих днів надсилає ОСП обґрунтовані зауваження щодо цього акта та ініціює спір відповідно до норм чинного законодавства. До здійснення коригування обсяг та вартість електричної енергії визначається за даними, зазначеними в акті. Якщо ППБ протягом двох робочих днів з дня направлення ОСП до ППБ акта не ініціював спір та не направив до ОСП підписаний зі сторони ППБ примірник акта, то такий акт вважається підписаним ППБ.

24. У відповідності до п.5.4 Договору ОСП зобов`язується, зокрема, здійснювати вчасно та в повному обсязі оплату проданої ППБ балансуючої електричної енергії на умовах, визначених Правилами ринку та цим договором.

25. За п.п.9.1, 9.2 Договору цей договір набирає чинності з моменту акцептування ОСП заяви-приєднання постачальника допоміжних послуг (далі - ПДП), про що ОСП повідомляє ПДП, і є чинним до 31 грудня поточного року включно, у якому була надана заява-приєднання. Якщо жодна із сторін не звернулася до іншої сторони не менше ніж за 1 місяць до закінчення терміну дії цього договору з ініціативою щодо його розірвання, то цей договір вважається продовженим на наступний календарний рік на тих же умовах.

26. На виконання умов укладеного договору, у період з вересня 2022 року по січень 2024 року Приватне акціонерне товариство "Укргідроенерго" поставило, а Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" отримало балансуючу енергію, що підтверджується актами купівлі-продажу балансуючої електричної енергії, підписаними без зауважень і заперечень та скріпленими печатками сторін/підписаними в електронній формі (за допомогою системи, яка забезпечує функціонування електронного документообігу з накладанням КЕП) № БР/22/09-0422 від 30.09.2022 (підписаний сторонами 13.10.2022), № БР/22/10-0422 від 31.10.2022 (підписаний сторонами 11.11.2022), № БР/22/11-0422 від 30.11.2022 (12,13.12.2022), № БР/22/12-0422 від 31.12.2022 (підписаний сторонами 10,11.01.2023), № БР/23/01-0422 від 31.01.2023 (підписаний сторонами 11,13.02.2023), № БР/23/02-0422 від 28.02.2023 (підписаний сторонами 12,13.03.2023), № БР/23/03-0422 від 31.03.2023 (підписаний сторонами 12.04.2023), № БР/23/04-0422 від 30.04.2023 (підписаний сторонами 11.05.2023), № БР/23/05-0422 від 31.05.2023 (12,13.06.2023), № БР/23/06-0422 від 30.06.2023 (підписаний сторонами 11.07.2023), № БР/23/07-0422 від 31.07.2023 (підписаний сторонами 10,14.08.2023), № БР/23/08-0422 від 31.08.2023 (підписаний сторонами 08,11.09.2023), № БР/23/09-0422 від 30.09.2023 (підписаний сторонами 10.10.2023), № БР/23/10-0422 від 31.10.2023 (підписаний сторонами 10,13.11.2023), № БР/23/11-0422 від 30.11.2023 (підписаний сторонами 08,11.12.2023), № БР/23/12-0422 від 31.12.2023 (підписаний сторонами 11.01.2024), № БР/24/01-0422 від 31.01.2024 (підписаний сторонами 09.02.2024).

27. Для оплати електричної енергії для балансування у період з ІІІ декади жовтня 2022 року по січень 2024 року Приватне акціонерне товариство "Укргідроенерго" виставило відповідачу рахунки на оплату, а саме: № 010 від 10.11.2022, № 010 від 22.11.2022, № 011 від 30.11.2022, № 008 від 09.12.2022, № 017 від 09.12.2022, № 032 від 09.12.2022, № 007 від 19.12.2022, № 008 від 29.12.2022, № 574 від 29.12.2022, № 576 від 10.01.2023, № 207 від 19.01.2023, № 008 від 30.01.2023, № 006 від 07.02.2023, № 012 від 20.02.2023, № 011 від 01.03.2023, № 013 від 07.03.2023, № 012 від 21.03.2023, № 223 від 28.03.2023, № 017 від 10.04.2023, № 016 від 18.04.2023, № 415 від 01.05.2023, № 016 від 08.05.2023, № 211 від 18.05.2023, № 015 від 31.05.2023, № 559 від 09.06.2023, № 014 від 20.06.2023, № 211 від 27.06.2023, № 215 від 07.07.2023, № 014 від 19.07.2023, № 213 від 28.07.2023, № 217 від 09.08.2023, № 222 від 18.08.2023, № 246 від 30.08.2023, № 010 від 07.09.2023, № 237 від 18.09.2023, № 272 від 28.09.2023, № 013 від 09.10.2023, № 014 від 19.10.2023, № 244 від 31.10.2023, № 251 від 08.11.2023, № 248 від 21.11.2023, № 015 від 29.11.2023, № 012 від 07.12.2023, № 249 від 20.12.2023, № 238 від 08.01.2024, № 014 від 29.01.2024, № 257 від 29.01.2024, № 014 від 08.02.2024.

28. Вказані акти купівлі-продажу балансуючої електричної енергії та рахунки на оплату зі сторони Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго" підписані повноважними представниками (Рассовською Юлією Вадимівною, Рохваргом Олександром Давидовичем, Базиленко Оксаною Володимирівною), які діяли на підставі відповідних довіреностей.

29. Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача, в порушення умов укладеного Договору про участь у балансуючому ринку № 01/15416 від 26.04.2019, не виконав свої зобов`язання в частині повної та своєчасної оплати за надані послуги балансування, у зв`язку чим у нього виникла заборгованість.

Позиція Верховного Суду

30. Перевіривши повноту встановлення судами першої і апеляційної інстанцій обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та відзиві Верховний Суд вважає, що касаційна скарга Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

31. Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (1). Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (2). У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається (3). Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (4).

32. Верховний Суд зазначає, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

33. Так самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України, покладається на скаржника.

34. Посилаючись на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України скаржник, зазначає про застосування судами попередніх інстанцій норм права без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах (щодо перевірки нарахувань інфляційних втрат), викладених у постанові Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 924/2/21.

35. Так, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 Цивільного кодексу України).

36. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

37. Велика Палата Верховного Суду у п.54 постанови від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 зазначила, що разом з тим, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17, Верховного Суду від 08.12.2022 у справі № 921/542/20.

38. Доводи скаржника у цій частині зводяться до того, що суди попередніх інстанцій стягнули інфляційні втрати у завищеному розмірі, оскільки не здійснили заокруглення сукупного індексу інфляції до десяткового числа після коми.

39. Так у постанові від 23.09.2021 у справі № 924/2/21, на яку посилається скаржник, Верховний Суд, перевіряючи правильність нарахування сукупного індексу інфляції відповідно до статті 625 ЦК України, не погодився з правильністю визначення судами попередніх інстанцій величини приросту індексу споживчих цін (сукупного індексу інфляції) та зазначив, що такий індекс має заокруглюватися до десяткового числа після коми. Так, Верховний Суд, зокрема, зауважив, що за період з червня до жовтня 2019 року сукупний індекс інфляції складає 100%, а не 99,99% (як визначено в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції), а за період із травня до жовтня 2020 року при заокруглюванні до десяткового числа після коми сукупний індекс інфляції має визначатись як 101,2%, а не 101,19%, оскільки саме так визначаються місячні та річні індекси споживчих цін Державним комітетом статистики України.

Аналогічний висновок щодо правильності визначення величини приросту індексу споживчих цін, який має заокруглюватися до десяткового числа після коми, викладено у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19.

40. У цій справі, суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що на підставі статті 625 ЦК України позивачем нараховані та заявлені до стягнення інфляційні втрати в розмірі 1 483 389 193,89 грн та 3% річних в сумі 347 484 269,04 грн (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог).

41. Оцінивши наданий позивачем розрахунок суми інфляційних втрат та 3% річних, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний господарський суд, встановив, що здійснені позивачем нарахування є арифметично правильними, здійснені відповідно до умов договору та приписів законодавства, а відтак позовні вимоги про стягнення 3 47 484 269,04 грн 3% річних та 1 483 389 193,89 грн інфляційних втрат є обґрунтованими.

42. Верховний Суд звертає увагу, що враховуючи встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини цієї справи, місцевий та апеляційний господарські суди перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат встановили його відповідність умовам договору та приписам чинного законодавства, водночас скаржник, не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій у цій частині, зокрема стверджуючи, що позивачем не здійснено заокруглення сукупного індексу інфляції до десяткового числа після коми, фактично просить суд касаційної інстанції переоцінити докази у справі. Судами попередніх інстанцій надано оцінку всім наданим сторонами доказам, до переоцінки яких суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73 - 80, 86, 300 ГПК України.

43. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є повноваженням судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц.

44. У контексті наведеного Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 25.09.2024 у справі № 910/3676/23, такого змісту:

"77. Аналіз постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 в контексті застосування частини другої статті 625 ЦК України засвідчив наступне:

(1) величина приросту індексу споживчих цін має заокруглюватися до десяткового числа після коми;

(2) при обчисленні інфляційних збитків за наступний період до початкової заборгованості включається вартість грошей (боргу), яка визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній період.

78. У цій справі позивач нарахував інфляційні втрати як без заокругення індексу споживчих цін до першого числа після коми, так і без включення до інфляційних збитків за наступний борговий період інфляції за попередній період.

79. Висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах мають застосуватися комплексно, а не лише в частині, на яку посилається учасник справи.

80. Зважаючи на це, навіть якби позивач заявив вимоги з урахуванням вищезазначених висновків Верховного Суду, то розмір нарахованих інфляційних втрат, як складової ціни позову в даній справі збільшився б, адже співввідношення між показниками "включення інфляції за попередній період до складу заборгованості" і "заокруглення інфляційних до десяткового числа після коми" - створює додатну різницю на користь позивача. Наведене підтверджує, що у позивача були законні підстави для нарахування усієї стягнутої судами суми інфляційних нарахувань в межах заявленого ним розміру позовних вимог.

81. Згідно із частиною другою статті 309 ГПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

82. Саме тому колегія суддів зазначає, що збільшений розмір нарахованих позивачем інфляційних втрат через незаокруглення показників індексу інфляції до першого числа після коми слід кваліфікувати як частину інфляційних, збільшених за рахунок включення до складу початкової заборгованості інфляційних втрат попередніх періодів, що узгоджується з висновком об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19.

83. Отже, розглядаючи дану справу в межах заявлених позовних вимог (стаття 14 ГПК України), суди нижчих інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 438 802,90 грн, з мотивів, викладених в цій постанові, що не вплинуло на законність та обґрунтованість судових рішень".

45. Разом з цим, у пунктах 8.34-8.35 постанови Верховного Суду від 01.04.2025 у справі № 910/9201/23 зазначено таке:

"8.34. Втім, якщо при обчисленні інфляційних втрат за наступний період до початкової заборгованості включати вартість грошей (боргу), яка визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній період (дивись пункту 28 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19), то розмір інфляційних втрат буде математично ідентичним тому, який розраховано позивачем.

8.35. Отже, збільшений розмір нарахованих позивачем інфляційних втрат через незаокруглення показників індексу інфляції до десятого числа після коми слід кваліфікувати як частину інфляційних, збільшених за рахунок включення до складу початкової заборгованості інфляційних втрат попередніх періодів, що узгоджується з висновками об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19".

46. З огляду на наведене, Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги щодо неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків Верховного Суду, у зазначеній скаржником справі та не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги у цій частині.

47. Верховний Суд зазначає, що неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

48. В цій справі судом апеляційної інстанції не було застосовано норму права інакше, ніж це зробив Верховний Суд в зазначеній скаржником постанові.

49. Відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми та не свідчить про те, суд в застосував норму інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив), а неоднаковою фактично-доказовою базою, тобто за інших обставин, встановлених попередніми судовими інстанціями, і за іншими поданими сторонами та оціненими судами доказами, у залежності від яких (обставин і доказів) й прийнято судове рішення.

50. Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження.

51. Щодо визначеної скаржником підстави касаційного оскарження судових рішень у справі, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, Верховний Суд зазначає таке.

52. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

53. Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

54. Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 вказав, що при касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок про її застосування, із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

55. Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України скаржник повинен обґрунтувати, в чому саме полягає неправильне застосування норми матеріального права чи порушення норми процесуального права, щодо якої відсутній висновок Верховного Суду (у чому саме полягає помилка судів попередніх інстанцій при застосуванні відповідних норм права та як саме ці норми права судами були застосовано неправильно).

56. Отже, з`ясуванню підлягає як відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, так і наявність/відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

57. Водночас формування правового висновку не може ставитись у пряму залежність від обставин конкретної справи та зібраних у ній доказів і здійснюватися поза визначеними ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.

58. Так, стосовно доводів касаційної скарги про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування пунктів 7.2.1, 7.7.2 розділу VII Правил ринку та частини другої статті 6, частини першої статті 7, статті 12 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" Суд зазначає таке.

59. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" (далі - Закон) (тут і далі в редакції, чинній станом на спірний період) балансуючий ринок електричної енергії - ринок, організований оператором системи передачі електричної енергії з метою забезпечення достатніх обсягів електричної потужності та енергії, необхідних для балансування в реальному часі обсягів виробництва та імпорту електричної енергії і споживання та експорту електричної енергії, врегулювання системних обмежень в об`єднаній енергетичній системі України, а також фінансового врегулювання небалансів електричної енергії; відповідальність за баланс - зобов`язання учасників ринку повідомляти і виконувати погодинні графіки електричної енергії відповідно до обсягів купленої та проданої електричної енергії та нести фінансову відповідальність за врегулювання небалансів; небаланс електричної енергії - розрахована відповідно до Правил ринку для кожного розрахункового періоду різниця між фактичними обсягами відпуску або споживання, імпорту, експорту електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, та обсягами купленої і проданої електричної енергії, зареєстрованими відповідно до правил ринку; сторона, відповідальна за баланс, - учасник ринку, зобов`язаний повідомляти та виконувати свої погодинні графіки електричної енергії (та/або балансуючої групи) відповідно до обсягів купленої та/або проданої електричної енергії та фінансово відповідальний перед оператором системи передачі за свої небаланси (та/або небаланси балансуючої групи).

60. Згідно зі статтею 52 Закону адміністратор розрахунків забезпечує організацію роботи ринку електричної енергії відповідно до цього Закону, Правил ринку та Кодексу комерційного обліку. Функції адміністратора розрахунків покладаються на оператора системи передачі.

61. Відповідно до частини третьої статті 3 Закону обов`язковою умовою участі в ринку електричної енергії (крім споживачів, які купують електроенергію за договором постачання електричної енергії споживачу) є укладення договору про врегулювання небалансів з оператором системи передачі.

62. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 4 Закону учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, такі види договорів як договори про врегулювання небалансів.

63. Відповідно до частини першої статті 68 Закону в Україні функціонує єдиний балансуючий ринок. На балансуючому ринку оператором системи передачі здійснюються: купівля та продаж електричної енергії для балансування обсягів попиту та пропозиції електричної енергії у межах поточної доби; купівля та продаж електричної енергії з метою врегулювання небалансів електричної енергії сторін, відповідальних за баланс.

64. Згідно зі статтею 70 Закону усі учасники ринку, крім споживачів, які купують електроенергію за договором постачання електричної енергії споживачу, несуть відповідальність за свої небаланси електричної енергії. З метою врегулювання небалансів з оператором системи передачі учасник ринку має стати стороною, відповідальною за баланс, або передати свою відповідальність іншій стороні, відповідальній за баланс, шляхом входження до балансуючої групи. Електропостачальники є сторонами, відповідальними за баланс своїх споживачів. Сторони, відповідальні за баланс, зобов`язані нести фінансову відповідальність за небаланси електричної енергії перед оператором системи передачі. Купівля-продаж електричної енергії з метою врегулювання небалансів електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, здійснюється між стороною, відповідальною за баланс, та оператором системи передачі за договором про врегулювання небалансів. Оператор системи передачі врегульовує небаланси електричної енергії із сторонами, відповідальними за баланс, у порядку, визначеному цим Законом та Правилами ринку. Врегулюванням небалансів електричної енергії є вчинення стороною, відповідальною за баланс, правочинів щодо купівлі-продажу електричної енергії з оператором системи передачі в обсягах небалансів електричної енергії за цінами небалансів, визначеними відповідно до правил ринку. Типовий договір про врегулювання небалансів електричної енергії затверджується Регулятором. Вартість небалансів електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, розраховується адміністратором розрахунків для кожного розрахункового періоду доби залежно від обсягу небалансів електричної енергії цієї сторони та цін небалансів, визначених правилами ринку. Порядок розрахунку обсягів, ціни та вартості небалансів електричної енергії визначається правилами ринку. Під час визначення обсягів небалансів електричної енергії правила ринку визначають порядок урахування обсягів електричної енергії, відпущеної та/або спожитої постачальником допоміжних послуг у разі фактичного надання допоміжних послуг.

65. Відповідно до п.п.1.2.1, 1.3.2 Правил ринку (тут і далі в редакції, чинній станом на спірний період) учасниками ринку електричної енергії є: виробники; електропостачальники; трейдери; ОСП; ОСР; ОР; ОУЗЕ, гарантований покупець; споживачі, які провадять свою діяльність на ринку електричної енергії у порядку, передбаченому цими Правилами та Законом. Для суб`єктів господарювання, визначених у підпункті 1.2.1 глави 1.2 цього розділу (крім споживачів, які купують електроенергію за договором постачання електричної енергії споживачу) обов`язковою умовою участі на ринку електричної енергії є укладення договору про врегулювання небалансів електричної енергії з ОСП, що є договором приєднання, типова форма якого наведена в додатку 1 до цих Правил. Учасники ринку укладають договір про врегулювання небалансів електричної енергії шляхом приєднання до договору.

66. Згідно з п. 7.3.1. Правил ринку, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 307 АР на щодекадній основі надсилає платіжний документ кожній СВБ із зазначенням суми, що СВБ зобов`язана сплатити АР, або суми, що АР зобов`язаний сплатити СВБ через її небаланси електричної енергії протягом відповідного періоду.

67. Оплата платіжного документа з банківського рахунку АР на банківський рахунок учасника ринку здійснюється протягом чотирьох робочих днів з дати направлення рахунка (п. 7.7.4 Правил ринку).

68. Відповідно до п.1.1.2, п.1.11.1 та п.1.11.8 Правил ринку система управління ринком - програмно-інформаційний комплекс, що складається з окремих систем та підсистем, які забезпечують автоматичне управління даними та процесами, а також виконання розрахунків, передбачених цими Правилами, з урахуванням інтеграції з іншими програмно-інформаційними комплексами, які забезпечують необхідні функції. За допомогою СУР здійснюється управління процесами, зокрема проведенням необхідних розрахунків, реєстрацією ринкових даних і результатів діяльності на ринку електричної енергії згідно з цими Правилами. АР надає кожному учаснику ринку через його персональний кабінет доступ до записів даних розрахунків, що створив АР щодо цього учасника ринку, відповідно до інструкції з користування системою управління ринком. Авторизація користувачів системи відбувається із застосуванням особистого кваліфікованого електронного підпису (далі - КЕП).

69. Пунктом 7.3.1 Правил ринку визначено, що АР на щодекадній основі надсилає платіжний документ кожній СВБ із зазначенням суми, що СВБ зобов`язана сплатити АР, або суми, що АР зобов`язаний сплатити СВБ через її небаланси електричної енергії протягом відповідного періоду.

70. Водночас, згідно з п.7.7.1 Правил ринку платіжні документи для декади надаються відповідним учасникам ринку не пізніше четвертого робочого дня після останнього дня цієї декади, а згідно з п.7.7.4. цих же Правил оплата платіжного документа з банківського рахунку АР на банківський рахунок учасника ринку здійснюється протягом чотирьох робочих днів з дати направлення рахунка.

71. Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

72. Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

73. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

74. Відтак, у розумінні Правил ринку, з урахуванням змісту договору, направлення (надсилання, виставлення) рахунків на оплату учасникам ринку здійснюється АР через систему управління ринком, зокрема, систему розрахунків за небаланси електричної енергії.

75. Отже, правильними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що відповідач повинен був оплатити за вироблену позивачем електричну енергію протягом чотирьох робочих днів з дати направлення відповідного рахунку.

76. Висловлені відповідачем зауваження щодо рахунків-фактур суд першої інстанції обґрунтовано відхилив, адже направлення (надсилання, виставлення) рахунків на оплату учасникам ринку здійснюється АР через систему управління ринком. Іншого порядку та способу направлення рахунків ані Правилами ринку, ані умовами договору не передбачено, а тому належним є їх направлення (формування) АР у системі управління ринком.

77. Згідно з положеннями Закону України "Про ринок електричної енергії" відповідач виконує функції ОСП, а як ОСП виконує функції АР.

78. Отже відповідач, будучи одночасно АР та ОСП, перебуває в цілком різних самостійних статусах учасника ринку електричної енергії, має можливість не тільки отримувати рахунки та ознайомлюватись з їх змістом у момент виставлення таких рахунків у системі управління ринком, а й проводити розрахунки за ними.

Такі висновки викладено у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.12.2023 у справі № 910/9216/22, від 03.02.2023 у справі № 910/9374/21.

79. Як встановлено судами у цій справі, позивачем у системі управління ринком було виставлено рахунки відповідачу за балансуючу електричну енергію за спірний період, що мали бути оплачені останнім на користь позивача.

80. При цьому судами враховано, що положення статті 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" не містить імперативної заборони щодо розрахунку відповідача з позивачем тільки грошовими коштами, які надходять від інших учасників балансуючого ринку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання, а навпаки, передбачають можливість для належного виконання грошових зобов`язань, вносити відповідачем грошові кошти з інших власних рахунків на рахунок зі спеціальним режимом використання.

81. З огляду на викладене правильними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що відповідач не позбавлений можливості здійснити перерахування на такий рахунок коштів з інших рахунків, зокрема, з поточного рахунку, задля належного виконання своїх зобов`язань. Ненадходження коштів від інших учасників балансуючого ринку не може бути відкладальною обставиною для невиконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати за договором.

82. Наявність особливого алгоритму розподілу коштів на спеціальних рахунках, впровадженого у зв`язку з особливістю здійснення розрахунків на ринку електричної енергії, не виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень загальних норм матеріального права.

Аналогічні висновки викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.02.2023 у справі № 910/9374/21, у постановах Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 910/6635/21, від 15.06.2022 у справі № 910/6639/21, від 08.06.2022 у справі № 910/6636/21, від 17.01.2024 у справі № 910/18308/21.

83. Так, Верховний Суд зазначає, що наведене у пунктах 59-82 цієї постанови переконливо свідчить про наявність усталеної практики Верховного Суду щодо правовідносин, що склались між сторонами у цій справі і суди попередніх інстанцій ухвалили оскаржувані судові рішення із урахуванням зазначених правових висновків.

84. Стосовно доводів касаційної скарги в контексті необхідності формування правового висновку Верховного Суду щодо застосування статей 80, 118 та частини четвертої статті 13 ГПК України, Суд зазначає таке.

85. Стверджуючи про необхідність формування правового висновку Верховного Суду щодо застосування наведених норм процесуального права скаржник зазначає, що позивач долучив до відповіді на відзив додаткові докази, із пропуском встановлених Господарським процесуальним кодексом строків.

86. Відповідно до статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків. Суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам у реалізації ними прав, передбачених ГПК.

87. Відповідно до статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

88. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як підставу своїх вимог та заперечень (частина перша статті 74 ГПК України).

89. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, позивач разом із відповіддю на відзив, оскільки відповідач заперечив надсилання рахунків по Договору, надав відповідні докази, а саме: знімки екрану, скріншоти з електронної пошти з інформацією про електронні повідомлення/супровідні листи позивача, якими було направлено відповідні рахунки відповідачу, а також докази наявності повноважень у осіб на підписання рахунків та актів за Договором.

90. Приймаючи ці докази суд першої інстанції виходив з того, що їх подання не одночасно з позовом обумовлено необхідністю спростування аргументів відповідача, наведених у відзиві, а тому ці обставини є такими, які в силу частини восьмої статті 80 ГПК України обґрунтовують можливість їх прийняття.

91. Так, в силу приписів частини першої статті 184 ГПК України у строк, встановлений судом, позивач має право подати відповідь на відзив, а відповідач - заперечення.

92. Відповідно до частин першої, третьої статті 166 ГПК України у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення. До відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами третьою - шостою статті 165 цього Кодексу.

93. Згідно з частинами третьою - шостою статті 165 ГПК України відзив повинен містити: 1) найменування (ім`я) позивача і номер справи; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) відповідача, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адресу електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) у разі повного або часткового визнання позовних вимог - вимоги, які визнаються відповідачем; 4) обставини, які визнаються відповідачем, а також правову оцінку обставин, наданих позивачем, з якою відповідач погоджується; 5) заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права; 6) перелік документів та інших доказів, що додаються до відзиву, та зазначення документів і доказів, які не можуть бути подані разом із відзивом, із зазначенням причин їх неподання; 7) заперечення (за наявності) щодо заявленого позивачем розміру судових витрат, які позивач поніс та очікує понести до закінчення розгляду справи по суті; 8) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Копії відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи надсилаються (надаються) одночасно з надсиланням (наданням) відзиву до суду з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу.

До відзиву додаються: 1) докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; 2) документи, що підтверджують надсилання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу.

94. Тобто наведеними нормами ГПК України врегульовано, що до відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені, частинами третьою - шостою статті 165 цього Кодексу, зокрема, що до відповіді на відзив додаються докази, що підтверджують обставини на яких ґрунтується заперечення.

95. Звідси, Суд не вбачає порушення судом першої інстанції приписів процесуального законодавства, щодо прийняття поданої позивачем відповіді на відзив разом з відповідними доказами, необхідними для спростування заперечень відповідача, викладених останнім у поданому відзиві.

96. Так, Верховний Суд зазначає, що посилаючись на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України щодо необхідності формування Верховним Судом висновку (пункт 7 цієї постанови), скаржник у касаційній скарзі не наводить аргументованого обґрунтування необхідності формування висновку Верховного Суду щодо застосування зазначених ним норм права в контексті спірних правовідносин з урахуванням встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, поданих сторонами доказів на обґрунтування своїх вимог і заперечень, та підстав для задоволеня позову.

97. Верховний Суд також зауважує, що для спростування будь-якого висновку, наведеного у оскаржуваних судових рішеннях скаржник має навести не особисті міркування щодо законності та обґрунтованості цих судових рішень, а довести, який саме висновок Верховного Суду щодо застосування якої саме норми права у подібних відносинах не був врахований судами попередніх інстанцій з урахуванням встановлених ними обставин справи, від якого висновку необхідно відступити, з наведенням обґрунтування такої необхідності та/або який висновок сформувати (пункт 183 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі № 918/686/21).

98. Стаття 2 ГПК України визначає завдання та основні засади господарського судочинства. Положення статті 19 Конституції України передбачають, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

99. У контексті обраної скаржником підстави касаційного оскарження Верховний Суд констатує, що скаржник в касаційній скарзі лише окреслює свою позицію щодо правовідносин, що склалися між учасниками спору, в яких, на його думку, відсутній висновок суду касаційної інстанції. Касаційна скарга у цій частині за своїм змістом фактично зводиться до незгоди з наданою судами першої і апеляційної інстанцій оцінкою встановлених фактичних обставин справи, до необхідності надання судом касаційної інстанції переоцінки наявних в матеріалах справи доказів, що не є можливим з огляду на визначені в статті 300 ГПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Відтак посилання скаржника на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах визнаються декларативними, необґрунтованими та відхиляються.

100. З огляду на наведене, зазначена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, не підтвердилася під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних рішення і постанови з цієї підстави.

101. Разом з цим, стосовно визначеної скаржником підстави касаційного оскарження судових рішень у справі, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, Верховний Суд зазначає таке.

102. Обґрунтовуючи наведену підставу касаційного оскарження, скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій не дослідили зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України).

103. Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

104. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

105. Таким чином, за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у виді недослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

106. За таких обставин недостатніми є доводи скаржника про неповне дослідження судами зібраних у справі доказів за умови непідтвердження підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 ГПК України.

107. При цьому саме тільки посилання скаржника на те, що суди не в повному обсязі дослідили докази та не з`ясували дійсні обставини справи, без належного обґрунтування не можуть ставити під сумнів судові рішення.

108. Разом з цим, доводи скаржника про допущення судами попередніх інстанцій порушень вимог процесуального законодавства зводяться до намагання скаржника спонукати Суд надати переоцінку встановленим судами обставинам та наданим сторонами доказам, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 300 ГПК України.

109. Так, зміст оскаржуваних рішення місцевого господарського суду і постанови суду апеляційної інстанції свідчить про дослідження судами наявних у справі доказів та встановлення обставин, що входять до предмету доказування у цій справі, а доводи скаржника фактично зводяться до незгоди з обставинами, що були встановлені судом при вирішенні спору, до незгоди з оцінкою доказів у справі, а також до незгоди з висновками судів, які покладені в основу оскаржуваних судових рішень у цій справі.

110. Суд акцентує, що, переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

111. Незгода скаржника з рішеннями судів попередніх інстанцій або з правовою оцінкою та правовими висновками, які містяться в рішеннях, не свідчить про їх незаконність.

112. За таких обставин, перевіривши застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість скарги та про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

113. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

114. Згідно положень статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

115. Звертаючись із касаційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків судів першої і апеляційної інстанцій та не довів неправильного застосування ними норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування прийнятих у справі судових рішень.

116. За таких обставин, доводи касаційної скарги, не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення і постанова - без змін.

Розподіл судових витрат

117. Враховуючи викладене, судовий збір за розгляд касаційної скарги на підставі статті 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2025 і рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2024 у справі № 910/14304/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. А. Кролевець

Судді О. М. Баранець

О. О. Мамалуй