ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

21.04.2026 Справа № 917/227/26

Суддя Тимощенко О.М., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОЛОГІСТИК-М", вул. Цибульська, 9,м. Новий буг, Баштанський район, Миколаївська область, 55601

до відповідача Державного підприємства "ДОСЛІДНЕ ГОСПОДАРСТВО" СТЕПНЕ "ІНСТИТУТУ СВИНАРСТВА І АГРОПРОМИСЛОВОГО ВИРОБНИЦТВА НАЦІОНАЛЬНОЇ АКАДЕМІЇ АГРАРНИХ НАУК УКРАЇНИ", вул. Центральна, 18, селище Степне, Полтавський район, Полтавська область, 38744

про стягнення 304 630,93 грн заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

в провадженні Господарського суду Полтавської області перебуває справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОЛОГІСТИК-М" до відповідача Державного підприємства "ДОСЛІДНЕ ГОСПОДАРСТВО" СТЕПНЕ "ІНСТИТУТУ СВИНАРСТВА І АГРОПРОМИСЛОВОГО ВИРОБНИЦТВА НАЦІОНАЛЬНОЇ АКАДЕМІЇ АГРАРНИХ НАУК УКРАЇНИ" про стягнення заборгованості за договором оренди транспортного засобу від 01.07.2025 року у розмірі 304 630,93 грн, з яких: 261 920,32 грн основна заборгованість, 35 182,43 грн - пеня, 2 891,71 грн - 3% річних, 4 636,47 грн - інфляційні втрати (вх. № 234/26).

20.04.2026 року до Господарського суду Полтавської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 5249), відповідно до якого останній заперечував проти задоволення вимоги щодо стягнення пені. Також відповідач просив поновити строк на подачу вказаного відзиву, обґрунтовуючи тим, що пропуск строку зумовлений об`єктивними обставинами - дією правового режиму воєнного стану на території України; нестабільною ситуацією з енергопостачанням; ускладненням доступу до електронних сервісів, у тому числі системи "Електронний суд"; перебоями у роботі засобів зв`язку та інтернету. Вказані обставини носять надзвичайний та об`єктивний характер, не залежать від волі відповідача та фактично унеможливили своєчасну підготовку та подання відзиву.

При вирішенні клопотання про поновлення строку для поданні відзиву на позов суд керувався наступним.

Відповідно до статті 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно статті 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до статті 115 ГПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Слід зазначити, що процесуальний строк виступає одним з ключових елементів господарсько-процесуальної форми та направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження господарського процесу у визначених ГПК України часових рамках.

З огляду на системний аналіз ГПК України, під процесуальними строками розуміють проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.

Положеннями частини 1 статті 116 ГПК України передбачено, що перебіг процесуальних строків починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно із ч. 8 ст. 165 ГПК України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Згідно ч. 1, 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Суд зазначає, що тягар доказування викладених у заяві/клопотанні про поновлення процесуального строку фактів та обов`язок доведення наявності фактичних обставин, котрі підтверджують поважність причин пропуску процесуального строку, покладено саме на заявника.

Суд бере до уваги, що поновлення процесуального строку являє собою визнання судом дійсним права вчинити певну процесуальну дію протягом втраченого внаслідок пропуску заінтересованою особою процесуального строку, який встановлено для його здійснення, з причин, які визнано судом поважними.

Поважними визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами. Якщо відновлення процесуального строку здійснюється за заявою сторони чи прокурора, заявник повинен обґрунтувати поважність причини (причин) пропуску строку, в разі необхідності - з поданням доказів цього за загальними правилами Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання чи заява про відновлення процесуального строку повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості.

Окрім того суд відзначає, що розглядаючи підстави поновлення строків, Європейський суд з прав людини вказав, що однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення в їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, аби дізнатися про стан відомого їм судового провадження (див. mutatis mutandis, п. 27 рішення Європейського суду з прав людини від 26.04.2007 року у справі "Олександр Шевченко проти України" та "Трух проти України" (ухвала) від 14.10.2003 року). Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі "Пономарьов проти України").

Частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

За загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Отже, при розгляді клопотання про поновлення пропущеного строку заявник повинен обґрунтувати поважність причини (причин) пропуску строку з поданням відповідних доказів.

Саме лише подання заяви про поновлення строку не кореспондується з автоматичним обов`язком суду задовольнити таку заяву. На підтвердження поважності причин пропуску строку необхідно навести поважні причини пропуску такого строку.

Ухвалою від 19.02.2026 року суд встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням ст. 165 ГПК України 15 днів з дня отримання даної ухвали.

Ухвала суду від 19.02.2026 р. отримана відповідачем 19.02.2026 року о 10:58 год., про що свідчить довідка про доставку електронного листа до електронного кабінету відповідача (а. с. 24).

Відтак, кінцевим строком для подання відповідачем відзиву на позовну заяву є 06.03.2026 р. включно, тоді як відзив було подано до суду 20.04.2026 року.

Обґрунтування поважності причин пропуску на введення в Україні воєнного стану, як на підставу поновлення процесуальних строків, відхиляється судом з огляду на таке.

Відповідно до Указу Президента України "Про введення воєнного стану" від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні із 05:30 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб, який в подальшому був продовжений і наразі триває.

Введення воєнного стану є обставиною, яка не залежить від волевиявлення особи і в певних випадках може створити перешкоди та труднощі, що унеможливлюють чи ускладнюють можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Однак, сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку, а тому це питання має вирішуватися в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві та обставин, які існували та об`єктивно перешкоджали вчиненню процесуальних дій.

Для визнання цієї підстави поважною слід брати до уваги, зокрема, територіальне місцезнаходження суду і скаржника, порядок його функціонування, хід бойових дій, існування реальної небезпеки для життя учасників процесу, тривалість самого процесуального строку; час, який минув із дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), та інші доречні обставини (подібні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 25.10.2022 у справі за № 585/2494/18).

Введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого строку (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 990/115/22).

Таким чином, є недостатнім в клопотаннях про поновлення пропущених процесуальних строків посилання на факт дії воєнного стану на території України, адже воєнний стан не є безумовною перешкодою для здійснення правосуддя та не є безумовною підставою для зупинення судового процесу.

Суд звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні належні докази, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин, які не залежали від волевиявлення відповідача, та були пов`язані з дійсно істотними перешкодами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Отже, можливість подання відзиву в установлений строк залежала виключно від волевиявлення та дій самого відповідача та його представника.

За таких підстав, суд приходить до висновку, що відповідач не навів достатніх обґрунтувань та не надав доказів на підтвердження того, що строк подання відзиву по справі №917/227/26 пропущено ним з поважних причин, а тому клопотання про поновлення строку на подання відзиву задоволенню не підлягає.

З огляду на зазначене, суд прийшов до висновку про залишення клопотання про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву без задоволення, оскільки ним не доведено поважність пропуску такого строку.

Відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на наведе суд залишає без розгляду відзив на позовну заяву Державного підприємства "ДОСЛІДНЕ ГОСПОДАРСТВО" СТЕПНЕ "ІНСТИТУТУ СВИНАРСТВА І АГРОПРОМИСЛОВОГО ВИРОБНИЦТВА НАЦІОНАЛЬНОЇ АКАДЕМІЇ АГРАРНИХ НАУК УКРАЇНИ" (вх. № 5249 від 20.04.2026 року).

Керуючись статтями 13, 113, 115, 116, 118, 119, 165, 234, 235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволенні клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву.

2. Залишити без розгляду відзив на позов Державного підприємства "ДОСЛІДНЕ ГОСПОДАРСТВО" СТЕПНЕ "ІНСТИТУТУ СВИНАРСТВА І АГРОПРОМИСЛОВОГО ВИРОБНИЦТВА НАЦІОНАЛЬНОЇ АКАДЕМІЇ АГРАРНИХ НАУК УКРАЇНИ" (вх. №5249 від 20.04.2026).

Ухвала підписана 21.04.2026 року.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею та може бути оскаржена (статті 235, 255 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя О. М. Тимощенко