ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2026м. ДніпроСправа № 904/6870/25 (914/3032/25)

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Соловйової А.Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

За позовом Першого заступника керівника Галицької окружної прокуратури міста Львова

в інтересах держави в особі

позивача 1 Державного агентства водних ресурсів України, м. Київ

позивача 2 Басейнового управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну, м. Львів

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг"

про стягнення коштів в сумі 224 052,03 грн

Без виклику учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

В провадженні Господарського суду Львівської області перебувала справа за позовом Першого заступника керівника Галицької окружної прокуратури міста Львова в інтересах держави в особі позивача 1 Державного агентства водних ресурсів України, позивача 2 Басейнового управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Лівайн Торг» про стягнення суми боргу, інфляційних втрат, 3% річних, штрафу.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 09.10.2025 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

В підготовче засідання 01.12.2025 з`явився прокурор, щодо закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті не заперечував. Решту учасників справи явку уповноважених представників у судове засідання не забезпечили.

Ухвалою суду від 01.12.2025 закрито підготовче провадження у справі № 914/3032/25. Призначено дану справу до судового розгляду по суті на 12.01.2026 о 10:15 год.

За вх. №4756/26 від 19.02.2026 надійшло клопотання Львівської обласної прокуратури про передачу справи №914/3032/25 в межах справи №904/6870/25 про банкрутство ТзОВ «Лівайн Торг».

Як слідує з матеріалів ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2025 відкрито провадження у справі № 904/6870/25 про банкрутство ТзОВ «Лівайн Торг».

Ухвалою Господарського суду Львівської області 23.02.2026 заяву Львівської обласної прокуратури задоволено.

Постановлено передати справу №914/3032/25 до Господарського суду Дніпропетровської області для її розгляду у межах справи № 904/6870/25 про банкрутство відповідача ТОВ «Лівайн Торг».

21.10.2019 року набув чинності Кодекс України з процедур банкрутства.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, на підставі положень частини 3 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства матеріали справи №904/6870/25 (914/3032/25) передані до розгляду судді Соловйовій А.Є.

Ухвалою суду від 19.03.2026 справу №904/6870/25 (914/3032/25) прийнято до свого провадження. Постановлено справу №904/6870/25 (914/3032/25) розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

22.04.2026 від Басейнового управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії неотоварених талонів АВІАС, отриманих БУВР Західного Бугу та Сяну від ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» по Договору № СК 103-02086 від 14.12.2020 року.

Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Також, у частині 7 статті 6 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Так, судом встановлено, що ухвалою суду від 19.03.2026 зокрема, було роз`яснено відповідачу, що відповідно до ст. 178 ГПК України він має право надати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 165 ГПК України протягом 15 днів з дня отримання ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі. У разі ненадання відзиву на позовну заяву, додаткових доказів у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За змістом пункту 2 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Враховуючи вказане, з урахуванням положень частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України ухвала суду від 19.03.2026 була отримана відповідачем 19.03.2026, що підтверджується Довідкою Господарського суду Дніпропетровської області про доставку електронного листа до електронного кабінету ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛІВАЙН ТОРГ".

Станом на 23.04.2026 відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України 23.04.2026 судом прийнято рішення у справі.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

14.12.2020 між Басейновим управлінням водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну (покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг" (постачальник, відповідач) було укладено договір на закупівлю за предметом Нафта і дистиляти код ДК 021:2015:09130000-9 № СКЮЗ-02086 (далі -Договір). Сторони підписали договір на виконання вимог Закону України «Про публічні закупівлі», а на момент його підписання погодили всі істотні умови - предмет, ціну та строк виконання зобов`язань, відповідно до вимог ч. 3 ст. 180 ГК України та Закону України «Про публічні закупівлі».

Відповідно до п. 1.1. Договору, Постачальник зобов`язується поставити, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити товар за предметом закупівлі Нафта і дистиляти код ДК021:2015:09130000-9 (далі - товар), в порядку та на умовах, визначених в Договорі.

Кількість товару -34900 л Загальна кількість, асортимент, одиниця виміру та ціна товару визначаються сторонами у специфікації (додаток № 1), яка є невід`ємною частиною даного договору (п. 1.2. Договору).

Специфікацією (додаток № 1) до Договору визначено, що постачальник зобов`язується поставати замовнику дизельне паливо, бензин неетильований А-95, бензин неетильований А-92 у кількості 34900 л на загальну суму 797 400,00 гри з ПДВ.

Згідно п. 2.3 Договору відпуск Товару здійснюється за талонами Постачальника, безпосередньо на автомобільних заправках станціях, що обслуговують талони Постачальника, окремими партіями згідно потреб Замовника шляхом обміну талону на товар в кількості та асортименті зазначених в талоні.

Ціна договору становить 797 400,00 грн. у т.ч. ПДВ 132 900 грн. відповідно Специфікації (п. 3.1 Договору).

Розрахунки провадяться шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, що зазначений у договорі (п. 4.1 Договору).

Оплата товару здійснюється Покупцем в наційональній валюті України в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з моменту підписання видаткової накладної.

Товар постачається у формі талонів та у кількості відповідно до Специфікації до Договору шляхом доставки Замовнику, згідно з потребами Замовника (п.5.2 Договору).

Доставка талонів Замовнику відбувається за адресою: м. Львів, вул. Родини Крушельницьких, 14, з урахуванням п. 5.3 Договору.

Згідно п.п. 5.6, 5.7 Договору відвантаження товару на АЗС здійснюється цілодобово в робочі та у вихідні дні за талонами Постачальника, що є документом обов`язкової звітності і підставою для відвантаження товару. Постачання товару по талонах здійснюється на АЗС партіями, у асортименті та кількості зазначеній в талонах. Відвантаження товару Замовнику здійснюється за умови пред`явлення талона оператору на АЗС.

Зобов`язання Постачальника по поставці товару вважається виконаними після відвантаження Замовнику всієї партії товару на АЗС (п. 5.11 Договору).

Пунктом 5.12 Договору визначено, що за безпідставну відмову від відвантаження товару по талонах на АЗС частково або повністю, Постачальник зобов`язаний сплатити Замовнику штраф у розмірі 10 % від ціни Договору.

Згідно п.п. 6.3.1, 6.3.2, 6.3.5 п. 6.3 Договору, Постачальник зобов`язаний забезпечити передачу Замовнику талонів та відпуск товару на АЗС в порядку та у строки, встановлені цим Договором; забезпечити відпуск товару на АЗС, якість якого відповідає умовам, встановленим розділом II цього Договору, забезпечити відпуск товару по талонах на АЗС цілодобово у робочі та у вихідні дні; виконувати належним чином інші зобов`язання, передбачені Договором, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та іншими законодавчими актами України.

У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором сторони несуть відповідальність, передбаченим цим Договором та чинним законодавством (п. 7.1. Договору).

Згідно із п. 7.3 Договору передбачено, що за порушення строків виконання зобов`язання Постачальник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотків від вартості Товарів, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до п. 9.1 Договору у випадку виникнення спорів сторони зобов`язуються вирішувати їх шляхом взаємних переговорів та консультацій.

У разі недосягнення сторонами згоди спори вирішуються у судовому порядку (п. 9.2 Договору).

Відповідно до п. 10.1 Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонам! і скріплення печатками сторін (у разі наявності) та діє до 31 грудня 2021 року.

15.12.2020 між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору № СК103-02086 від 14.12.2020 на закупівлю за предметом Нафта і дистиляти код ДК 021:2015:09130000-9 , якою п. 10.1 договору на закупівлю №СК103-02086 викладено в наступній редакції: «Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і скріплення печатками сторін (у разі наявності) та діє до 31.12.2020 року».

На виконання умов договору та відповідно до видаткової накладної № 0103/0003541 від 16.12.2020 ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» передано замовнику паливні талони дизпалива Еnergy на 23 000 літрів, бензину А-95 та бензину А-92 Еnergy на 11 900 літрів, загалом на 34900 літрів на загальну суму 797 400,00 грн з ПДВ, які оплачено Позивачем у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями № 1163 від 17.12.2020 на суму 560 038,05 грн з ПДВ та № 1173 від 17.12.2020 на суму 237 361, 95 грн з ПДВ.

Прокурор зазначив, що починаючи з грудня 2024 року та станом на даний час, на АЗС постачальника, незважаючи на обов`язок Відповідача забезпечити наявність пального за першою вимогою замовника по факту пред`явлення ним талону на певній АЗС, Відповідачу відмовляють у відпуску пального, у зв`язку із чим постачальником фактично не попоставлено БУВР Західного Бугу та Сяну 175 літрів бензину А-95 на суму 4025 грн та 5190 літрів дизпалива на суму 119 368,51 грн, на загальну суму 123 393,51 грн з ПДВ.

З метою досудового врегулювання спору, Басейновим управлінням водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну на адресу Постачальника надіслано Акт звірки не отоварених талонів «Авіас», отриманих Басейновим управлінням водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну від ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» по Договору № СК103-02086 від 14.12.2020 станом на 01.04.2025 разом з претензією № 13/320 від 26.03.2025 з вимогою виконати зобов`язання за Договором.

Втім, Відповідач не надав відповіді на претензію та залишив її без задоволення, хоча в позивача є докази того, що відповідач отримав претензію 01.04.2025, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (Форма №119).

Постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997 затверджені Правила роздрібної торгівлі нафтопродуктами, згідно яких торгівля нафтопродуктами, призначеними для відпуску споживачам, здійснюється через мережу автозаправних станцій, автогазозаправних станцій та автогазозаправних пунктів (абз. 2 п. 3 Правил).

Згідно п. 9 Правил розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару.

Спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 № 281/171/578/155 затверджена Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (далі - Інструкція).

Згідно із п. 3 даної Інструкції талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

Таким чином, талон є документом, який засвідчує право його власника отримати пальне (товар) на АЗС.

Отримавши талон або паливну картку, покупець фактично ще не одержує пальне, а вартість останнього відображає на балансі підприємства, оскільки на АЗС таке пальне перебуває лише на зберіганні, допоки покупець не вирішить його забрати.

Фактичне отримання пального відбуватиметься на АЗС, що підтверджуватимуть первинні документи, такі як чек, який надає АЗС при оплаті пального талоном або паливною карткою.

Таким чином, БУВР Західного Бугу та Сяну виконавши зобов`язання за Договором № СК103-02086 від 14.12.2020 та оплативши повну вартість товару, набуло право на отримання придбаного палива на підставі відповідних паливних талонів на автозаправних станціях, пов`язаних договірними відносинами з постачальником, але не отримало його у фактичне володіння.

Внаслідок неналежного виконання Відповідачем своїх зобов`язань за Договором №СК103-02086 від 14.12.2020, БУВР Західного Бугу та Сяну підготовлено Акт відмови заправки по наявних талонах «Авіас» отриманих від ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» відповідно до Договору станом на 12.05.2025 та по місцю знаходження офісу Постачальника за адресою: м. Львів, вул. Червоної Калини, 62а намагалися підписати вищезазначений Акт відмови. Проте за вказаною адресою представників Постачальника не виявлено. За інформацією отриманою від фахівців АЗС «Укрнафта» представники мережі АЗС «Авіас» знаходяться по вул. Л. Перфецького, 101 ум. Львові, однак і за цією адресою не було виявлено представників Постачальника та АЗС «Авіас». За вказаною адресою діяльність веде АЗС «Укрнафта».

Окрім того, Прокурором встановлено, що між сторонами проводились консультації з приводу поставки пального у грудні 2024 року. Менеджери ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» запевняли у відновленні поставок пального. Проте поставка пального не була відновлена, відпуск пального і надалі не здійснювався.

На переконання Прокурора вищевикладене свідчить про те, що незважаючи на обов`язок ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» забезпечити наявність пального за першою вимогою замовника по факту пред`явлення ним талону на певній АЗС, БУВР Західного Бугу та Сяну, виконавши зобов`язання за Договором № СК103-02086 від 14.12.2020 та оплативши повну вартість товару, набула право власності на нього, але не отримало у фактичне володіння 175 літрів бензину А-95 на суму 4025 грн та 5190 літрів дизпалива на суму 119 368,51 грн, разом на суму 123 393,51 грн, в т.ч. ПДВ 20565,59 грн, внаслідок неналежного виконання Відповідачем своїх зобов`язань за договором.

Під час розгляду справи Відповідач доказів повернення передоплати не надав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно із ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України закріплено принцип обов`язковості договору, на якому базуються договірні правовідносини, тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.

Аналогічні за змістом положення містяться у ст. 712 Цивільного кодексу України відповідно до яких за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, яка затверджена наказом Міністерства палива та енергетики України № 281/171/578/155 від 20.05.2008, талон - це спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому. Форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона. При цьому необхідними елементами змісту талона є його серійний та порядковий номери.

Заправлення за талонами відображається у змінному звіті АЗС за формою № 17-НП (п. 10.3.3.2 Інструкції).

Враховуючи наведене, скретч-карта (талон) не підтверджує право власності на куплене пальне, а свідчить про попередню оплату певної кількості пального певного оператора АЗС, у зв^язку з чим підписання сторонами видаткової накладної не свідчить про передання постачальником покупцеві товару за договором, а лише підтверджує факт передачі скретч-карток, які надавали право покупцеві на отримання відповідної кількості товару (палива) за договором в майбутньому. В той же час фактичне отримання пального відбувається лише на АЗС і на підставі наданих Замовником скретч-карток.

Стаття 662 Цивільного кодексу України встановлює, що продавець зобовчязаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми (ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України).

Отже, на підставі видаткової накладної № 0103/0003541 від 16.12.2020 БУВР Західного Бугу та Сяну перераховано 715 000 грн. попередньої оплати за товар (платіжне доручення № 1163 від 17.12.2020), що свідчить про погодження між контрагентами всіх істотних умов, необхідних для договорів даного виду та укладення між ними договору поставки, який є підставою для виникнення у сторін майново-господарських зобов`язань.

Позивачем, як покупцем, виконано свої зобов`язання за Договором №СК103-02086 від 14.12.2020 шляхом перерахування Відповідачу, як постачальнику, 797 400,00 грн. попередньої оплати за товар.

Разом з тим, ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» свої зобов`язання за договором не виконано, не забезпечено наявність пального за першою вимогою замовника, а також не передачі замовнику товар у повному обсязі у кількості, за якістю і на умовах встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається,- зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 910/5444/17 зроблено висновок щодо застосування ст. 693 ЦК України. Так Верховний Суд зазначив, що зі змісту ч. ч. 1, 2 ст. 693 ЦК України вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця (п. 21 названої постанови).

З наданих прокуратурі матеріалів вбачається, що БУВР Західного Бугу та Сяну зверталася до ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» із Актом звірки неотовариних талонів «Авіас» разом з листом-претензією про видачу пального по неотоварених талонах через мережу АЗС «Авіас», втім Відповідач поставку товару не здійснив, сплачені за нього кошти не повернув, на направлену йому претензію не відреагував.

Таким чином, відсутність дій Відповідача щодо поставки товару надає позивачу право на «законне очікування», що йому будуть повернуті кошти попередньо сплачені останнім. Неповернення відповідачем цих коштів прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Брумареску проти Румунії», «Пономарьов проти України», «Агрокомплекс проти України»).

Якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми, (ч.1 ст.670 Цивільного кодексу України).

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що Позивачем оплачено вартість товару, однак Відповідач визначений договором товар покупцю в повному обсязі не передав, то Відповідач зобов`язаний повернути Позивачу кошти за недопоставлений товар - 175 літрів бензину А-95 на суму 4 025 грн та 5190 літрів дизпалива на суму 119 368,51 грн, разом на суму 123 393,51 грн в т.ч. ПДВ в розмірі 20 565,59 грн.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог Басейнового управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІВАЙН ТОРГ" заборгованості за непоставлений товар за договором №СК103-02086 від 14.12.20202 у сумі 123 393,51 грн.

Щодо правових підстави нарахування відповідачеві штрафу, інфляційних втрат, трьох процентів річних, суд встановив.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

З урахуванням приписів ст. 549, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Як вбачається з аналізу статей 612, 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Аналогічна правова позиція щодо застосування ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і процентів річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду,

висловленими у постановах від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц.

У постанові від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (пункт 6.20).

Таким чином, у справі № 910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття «проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами» та «проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами», причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною другою статті 625 ЦК України.

Відтак у даному випадку, розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами встановлено законом, а саме ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Враховуючи те, що ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» неналежно виконало зобов`язання за договором, зокрема не поставило позивачу товар на загальну суму 123 393,51 грн, який був оплачений, то Відповідач зобов`язаний також сплати Позивачу інфляційні втрати та три проценти річних за користування чужими грошовими коштами за період з грудня 2024 по червень 2025 року.

Так, відповідачу нараховано інфляційні втрати за період з грудня 2024 року по червень 2025 року у сумі 9 816,48 грн та 3% річних за період з грудня 2024 року по червень 2025 року у сумі 2 464,49 грн.

Також, пунктом 5.12 Договору визначено, що за безпідставну відмову від відвантаження товару по талонах на АЗС частково або повністю, Постачальник зобов`язаний сплатити Звмовнику штраф у розмірі 10% від ціни Договору.

Таким чином, у зв`язку з невиконанням Відповідачем зобов`язання щодо відвантаження передбаченої Договором кількості товару, відповідачу нараховано штраф у розмірі 79 740,00 грн (797 400,00 грн (сума договору) : 100% х 10% (розмір штрафу, встановлений договором) = 79 740,00 грн).

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день простроченого виконання.

Згідно зі ст. 550 Цивільного кодексу України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 552 Цивільного кодексу України визначено, що сплата неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі. Сплата (передання) неустойки не позбавляє кредитора права на відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

При цьому у ст. 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Не є таким винятком із загального правила випадок, коли покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати на підставі ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України.

З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.05.2022 у справі №902/186/21.

Отже, ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» порушило свої зобов`язання за Договором №СК103-02086 від 14.12.2020 щодо своєчасної поставки оплачуваного товару та зобов`язані повернути його вартість у сумі 123 393,51 грн.

Пунктом 7.1 Договору № СК103-02086 від 14.12.2020 встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим Договором.

Згідно із п. 7.3 Договору передбачено, що за порушення строків виконання зобов`язання Постачальник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотків від вартості Товарів, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Вартість недопоставеного пального становить 123 393,51 грн.

Таким чином, розмір штрафу 7% за протермінування поставки пального понад 30 днів згідно п. 7.3 Договору становить 8 637,55 грн (123 393,51 х 0,07 = 8 637,55 грн), оскільки починаючи з грудня 2024 року мережа АЗС «Авіас» незалежно від місця знаходження не здійснює відпуск пального по талонах переданих Постачальником Замовнику на підставі Договору.

Суд погоджується з розрахунками 3 % річних, інфляційних втрат та штрафів, вважає його арифметично правильним.

Відтак, з ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» за наслідками невиконання Договору всього підлягає стягненню 224 052,03 грн, з них: сума недопоставленого пального -123 393,51 грн, штраф 10 % від суми Договору - 79 740,00 грн, штраф 7% за протермінування поставки пального понад 30 днів - 8 637,55 грн, інфляційні втрати з грудня 2024 року по червень 2025 року - 9 816,48 грн, 3 % річних від простроченої суми за 243 дні - 2 464,49 грн.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина друга статі 2 ГПК України).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1 рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004).

Щодо надання оцінки доводам кожної зі сторін, суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суди мають також враховувати практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у справах "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006), "Трофимчук проти України" (рішення від 28.10.2010), де Суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача і стягненню на користь Львівської обласної прокуратури підлягають витрати по сплаті судового збору у сумі 2 688,62 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 252, 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Першого заступника керівника Галицької окружної прокуратури міста Львова (79005, м. Львів, вул. Богомольця, 9, ) в інтересах держави в особі позивача 1 Державного агентства водних ресурсів України (01004, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 8, )), позивача 2 Басейнового управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну (79017, м. Львів, вул. Родини Крукшельницьких, 14, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІВАЙН ТОРГ» (49000, м. Дніпро, вул. Мандриківська, будинок 47, офіс 503, ) про стягнення коштів в сумі 224 052,03 грн задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІВАЙН ТОРГ» (49000, м. Дніпро, вул. Мандриківська, будинок 47, офіс 503, ) на користь Басейнового управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну (79017, м. Львів, вул. Родини Крукшельницьких, 14, ) 123 393,51 грн - вартість за непоставлений товар за договором № СК 103-02086 від 14.12.2020, 79 740,00 грн - штрафу 10%, 8 637,55 - грн штрафу 7%, 9 816,48 грн - інфляційних втрат та 2 464,49 грн - 3% річних.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІВАЙН ТОРГ» (49000, м. Дніпро, вул. Мандриківська, будинок 47, офіс 503, ) на користь Львівської обласної прокуратури (отримувач: Львівська обласна прокуратура, , м. Львів, пр. Шевченка, 17/19, банк платника Державна казначейська служба України, м. Київ, ИА0000774) 2 688,62 грн - судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядки та строки, встановлені ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 23.04.2026.

Суддя А.Є. Соловйова