ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року

м. Київ

cправа № 907/248/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.,

за участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

представників учасників справи:

позивача - Фізичної особи - підприємця Дутко Євгенія Володимировича (далі - Підприємець, позивач) - не з`явився,

відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «А.М.В. - Карпати» (далі - ТОВ «А.М.В. - Карпати», відповідач, скаржник) - Горінецький О.Й. (адвокат), Ракущинець А.А. (адвокат),

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Моекотаксі Буковина» (далі - ТОВ «Моекотаксі Буковина», третя особа) - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ТОВ «А.М.В. - Карпати»

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 31.07.2025 (головуючий - суддя Сисин С.В.)

та постанову Західного апеляційного господарського суду від 27.01.2026 (головуючий - суддя Бонк Т.Б., судді: Бойко С.М., Якімець Г.Г.)

у справі за позовом Підприємця

до ТОВ «А.М.В. - Карпати»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ТОВ «Моекотаксі Буковина»,

про визнання недійсним одностороннього правочину про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

ВСТУП

Спір у справі виник щодо наявності / відсутності підстав для визнання недійсним одностороннього правочину про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Підприємець звернувся до суду з позовом до ТОВ «А.М.В. - Карпати» про визнання недійсним одностороннього правочину про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, а саме заяви ТОВ «А.М.В. - Карпати» від 14.02.2025 про припинення зобов`язання зарахуванням.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що заявлена ТОВ «Моекотаксі Буковина» (третя особа у справі) у вимогах (листи-вимоги про повернення коштів від 11.02.2025 № 1/11/02/25 та від 11.02.2025 № 2/11/02/25) заборгованість Підприємця перед ТОВ «Моекотаксі Буковина» не є безспірною, а відтак укладений у подальшому ТОВ «Моекотаксі Буковина» з ТОВ «А.М.В. - Карпати» договір про відступлення права вимоги від 14.02.2025 № 14/02-25, акт передачі-приймання від 14.02.2025, лист-повідомлення відповідача до позивача від 14.02.2025 про погашення заборгованості за вимогами, строк виконання яких настав, у сумі 150 604,00 грн, спірна заява від 14.02.2025 про припинення зобов`язання зарахуванням не відповідають вимогам чинного законодавства.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Господарський суд Закарпатської області рішенням від 31.07.2025, залишеним без змін Західним апеляційним господарським судом постановою від 27.01.2026 у справі № 907/248/25, позовні вимоги задовольнив.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. ТОВ «А.М.В.- Карпати» 28.02.2026 через систему «Електронний суд» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить, зокрема, рішення Господарського суду Закарпатської області від 31.07.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 27.01.2026 у справі № 907/248/25 скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. ТОВ «А.М.В. - Карпати» у касаційній скарзі з посиланням на пункт 1, 3, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та частину третю статті 310 ГПК України зазначає таке.

4.1.1. Судом апеляційної інстанції застосовано норми матеріального права (статті 601 - 602 Цивільного кодексу України) без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19 у подібних правовідносинах щодо правової природи зарахування як одностороннього правочину та обов`язку суду встановлювати наявність реального спору саме щодо вимоги, заявленої до зарахування, станом на момент вчинення такого правочину.

4.1.2. Відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статей 601 - 602 Цивільного кодексу України у подібних правовідносинах, а саме у випадку, коли вимога заявляється новим кредитором, який набув право вимоги за договором відступлення, і суди визнають таку вимогу спірною без встановлення реального та доведеного спору щодо конкретного зобов`язання станом на момент вчинення зарахування.

4.1.3. Суди порушили норми процесуального права (приписи статей 13, 74, 75 ГПК України), що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

5. Позиція інших учасників справи

5.1. Підприємець у відзиві на касаційну скаргу заперечив проти доводів скаржника, зазначаючи про їх необґрунтованість, і просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

5.2. У відзиві Підприємець також навів орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу в суді касаційної інстанції у сумі 6 000,00 грн, остаточний розрахунок яких буде надано в порядку та строки, визначені ГПК України.

5.3. Третя особа у справі - ТОВ «Моекотаксі Буковина» не скористалося своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. Судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, встановлено, що відповідно до фільтрованої виписки з банківського рахунку клієнта - Підприємця за період з 01.01.2022 до 31.12.2022, отриманої від АТ КБ «Приватбанк», від контрагента - ТОВ «Моекотаксі Буковина» мало місце надходження:

- 11.10.2022 о 17:47 грошових коштів у сумі 83 335,00 грн, номер документа 524, призначення платежу: «Оплата за послуги зг. Договору Без ПДВ»;

- 11.10.2022 о 17:51 грошових коштів у сумі 67 269,00 грн, номер документа 525, призначення платежу: «Оплата за послуги зг. Договору Без ПДВ».

Всього 150 604,00 грн.

6.2. Наведене також підтверджується платіжними інструкціями № 524 від 11.10.2022 та № 525 від 11.10.2022, платник - ТОВ «Моекотаксі Буковина», одержувач - Підприємець.

6.3. Крім того, відповідно до вказаної фільтрованої виписки з банківського рахунку клієнта - Підприємця за період з 01.01.2022 до 31.12.2022 встановлено перерахування з рахунку Підприємця на рахунок ТОВ «Моекотаксі Буковина» грошових коштів у сумі 117 000,00 грн, номер документа 1468 від 12.10.2022 призначення платежу: «Повернення помилково сплачених коштів зг. Договору Без ПДВ» та грошових коштів у сумі 7 704,00 грн, номер документа 1482 від 14.10.2022, призначення платежу: «Повернення помилково сплачених коштів зг. Договору Без ПДВ».

Всього 124 704,00 грн.

6.4. На початку означеної фільтрованої виписки з банківського рахунку клієнта - Підприємця за період з 01.01.2022 до 31.12.2022 з контрагентом - ТОВ «Моекотаксі Буковина» зазначено: «разом за кредитом: 3 089 419,00 грн (операцій: 42)», «разом за дебетом: - 1 948 369,27 грн (операцій: 31)».

6.5. ТОВ «Моекотаксі Буковина» 12.02.2025 на адресу Підприємця направило лист-вимогу № 1/11/02/25 від 11.02.2025 про повернення коштів, за змістом якого назване товариство вимагало від Підприємця повернути перераховану згідно з платіжною інструкцією № 525 від 11.10.2022 грошову суму у розмірі 67 269,00 грн у строк не пізніше 19.02.2025. Направлення листа-вимоги № 1/11/02/25 від 11.02.2025 підтверджується описом вкладення в цінний лист та накладною від 12.02.2025.

6.6. ТОВ «Моекотаксі Буковина» 12.02.2025 на адресу Підприємця направило лист-вимогу № 2/11/02/25 від 11.02.2025 про повернення коштів, за змістом якого назване товариство вимагало повернути перераховану згідно з платіжною інструкцією № 524 від 11.10.2022 грошову суму у розмірі 83 335,00 грн у строк не пізніше 19.02.2025. Направлення листа-вимоги № 2/11/02/25 від 11.02.2025 підтверджується описом вкладення в цінний лист та накладною від 12.02.2025.

6.7. ТОВ «Моекотаксі Буковина» (первісний кредитор) та ТОВ «А.М.В. - Карпати» (новий кредитор) 14.02.2025 укладено договір № 14/02-25 про відступлення права вимоги (далі - Договір), за змістом пункту 1.1 якого первісний кредитор відступає новому кредитору, а новий кредитор приймає право вимоги первісного кредитора до Підприємця про повернення коштів, які були перераховані згідно з платіжною інструкцією № 525 від 11.10.2022 на суму 67 269,00 грн та платіжною інструкцією № 524 від 11.10.2022 на суму 83 335,00 грн, що отримані Підприємцем (боржником) від ТОВ «Моекотаксі Буковина» (первісного кредитора).

6.8. Відповідно до пункту 1.2 Договору до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язаннях, що виникли із вимоги про повернення грошових коштів № 1/11/02/25 від 11.02.2025, які перераховані згідно з платіжною інструкцією № 525 від 11.10.2022 на суму 67 269,00 грн та вимоги про повернення грошових коштів № 2/11/02/25 від 11.02.2025, які перераховані згідно з платіжною інструкцією № 524 від 11.10.2022 на суму 83 335,00 грн.

6.9. У пункті 1.3 Договору зазначено, що станом на день його укладення загальна сума вимог про повернення безпідставного отриманого майна (грошових коштів), які передаються за цим договором, становить 150 604,00 грн.

6.10. Право вимоги переходить до нового кредитора за актом приймання (пункт 1.4 договору).

6.11. Згідно з пунктами 2.1 та 2.2 Договору за відступлення вказаних у пункті 1.1 цього договору прав вимоги новий кредитор та первісний кредитор погодили розмір та строки виплати винагороди в додатку № 1 до даного договору. Новий кредитор зобов`язаний у повному обсязі оплатити вартість прав вимоги в розмірі, передбаченому пунктом 2.1 Договору шляхом безготівкового перерахування відповідної суми коштів на рахунок первісного кредитора.

6.12. Згідно з підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 Договору первісний кредитор зобов`язується в строк 5 робочих днів з момент підписання Договору передати новому кредитору права вимоги та документи.

6.13. Відповідно до підпункту 3.3.1 пункту 3.3 Договору новий кредитор зобов`язаний своєчасно та у повному розмірі оплатити вартість права вимоги, що відступається за Договором.

6.13.1. До матеріалів справи учасниками справи не долучені документи, які підтверджують досягнуті ТОВ «Моекотаксі Буковина» та ТОВ «А.М.В. - Карпати» домовленості щодо розміру та строків виплати винагороди, яку повинен сплачувати новий кредитор первісному кредитору за відступлення права вимоги за означеним договором, як і не долучені документи про сплату новим кредитором вартості права вимоги.

6.14. ТОВ «Моекотаксі Буковина» (первісний кредитор) та ТОВ «А.М.В. - Карпати» (новий кредитор) 14.02.2025 підписали акт передачі-приймання права вимоги до Підприємця, згідно з пунктом 1 якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає право вимоги до Підприємця про повернення безпідставно отриманого майна (грошових коштів) на загальну суму 150 604,00 грн, які були перераховані згідно з платіжними інструкціями № 525 від 11.10.2022 на суму 67 269,00 грн та № 524 від 11.10.2022 на суму 83 335,00 грн.

6.15. Згідно з пунктом 2 акта передачі-приймання від 14.02.2025 кредитор передає, а новий кредитор приймає документи, які підтверджують право вимоги:

- платіжну інструкцію № 525 від 11.10.2022 на суму 67 269,00 грн, вимогу про повернення грошових коштів № 1/11/02/25 від 11.02.2025, поштові квитанції та опис про направлення;

- платіжну інструкцію № 524 від 11.10.2022 на суму 83 335,00 грн, вимогу про повернення грошових коштів № 1/11/02/25 від 11.02.2025, поштові квитанції та опис про направлення.

6.16. Згідно з листом-повідомленням від 14.02.2025 ТОВ «А.М.В. - Карпати» повідомило Підприємця про набуття відповідно до договору від 14.02.2025 № 14/02-25 про відступлення права вимоги, укладеного між ТОВ «Моекотаксі Буковина» та ТОВ «А.М.В. - Карпати»: права вимоги № 1/11/02/25 від 11.02.2025 про повернення грошових коштів, перерахованих згідно з платіжною інструкцією № 525 від 11.10.2022 на суму 67 269,00 грн, та права вимоги № 2/11/02/25 від 11.02.2025 про повернення грошових коштів, перерахованих згідно з платіжною інструкцією № 524 від 11.10.2022 на суму 83 335,00 грн.

6.17. Направлення листа-повідомлення, копії договору від 14.02.20258 № 14/02-25 про відступлення права вимоги, копій вимог № 1/11/02/25 від 11.02.2025 та № 2/11/02/25 від 11.02.2025 підтверджується описом вкладення в цінний лист, фіскальним чеком та накладною від 18.02.2025.

6.18. ТОВ «А.М.В. - Карпати» 19.02.2025 на адресу Підприємця направило заяву від 14.02.2025 про припинення зобов`язань зарахуванням. Направлення заяви підтверджується описом вкладення в цінний лист, фіскальним чеком та накладною від 19.02.2025.

6.19. В оспорюваній заяві від 14.02.2025 про припинення зобов`язань зарахуванням, відповідач зазначив, що позивач заборгував ТОВ «А.М.В. - Карпати» грошові кошти в сумі 150 604 грн на виконання зобов`язань щодо повернення грошових коштів, отриманих за платіжними інструкціями № 525 від 11.10.2022 на суму 67 269 грн та № 524 від 11.10.2022 на суму 83 335,00 грн, право вимоги за якими передано ТОВ «А.М.В. - Карпати» за договором від 14.02.2025 № 14/02-25 про відступлення права вимоги.

Строк виконання зобов`язання настав 11.10.2022.

У свою чергу ТОВ «А.М.В. - Карпати» заборгувало Підприємцю грошові кошти в сумі 134 125,00 грн на виконання зобов`язань щодо повернення безпідставно отриманого майна (грошових коштів), отриманих згідно з платіжними дорученнями № 14 від 25.03.2019 на суму 50 000,00 грн та № 15 від 06.03.2019 на суму 84 125,00 грн.

Строк виконання зобов`язань настав 25.03.2019.

З посиланням на статтю 601 Цивільного кодексу України ТОВ «А.М.В. - Карпати» у заяві зазначає про зарахування зустрічних вимог, внаслідок чого припиняються зобов`язання ТОВ «А.М.В. - Карпати» перед Підприємцем на суму 134 125,00 грн.

6.20. Вважаючи не доведеною наявність боргу, який відповідачем зарахований як однорідна вимога на підставі оспорюваної заяви про зарахування зустрічних вимог, стверджуючи, що така заборгованість перед ТОВ «Моекотаксі Буковина» не є безспірною, з урахуванням повернення ТОВ «Моекотаксі Буковина» грошових коштів у сумі 117 000,00 грн згідно з платіжною інструкцією № 1468 від 12.10.2022 та у сумі 7 704,00 грн згідно з платіжною інструкцією № 1482 від 14.10.2022, позивач просив суд визнати недійсним з моменту вчинення односторонній правочин із зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме заяву ТОВ «А.М.В. - Карпати» від 14.02.2025 про припинення зобов`язань зарахуванням.

6.21. Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на звернення ним до Господарського суду Закарпатської області з позовом про стягнення з ТОВ «А.М.В. - Карпати» грошових коштів, набутих останнім без достатньої правової підстави в розмірі 134 125,00 грн, які були перераховані названому товариству 25.02.2019 відповідно до платіжного доручення № 14 та 06.03.2019 відповідно до платіжного доручення № 15.

6.22. Рішенням від 09.10.2025 у справі № 907/93/25 Господарський суд Закарпатської області стягнув з ТОВ «А.М.В. - Карпати» на користь Підприємця 134 125,00 грн грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави. Водночас заяву ТОВ «А.М.В. - Карпати» про припинення зобов`язань зарахуванням суд не взяв до уваги при прийнятті рішення, з підстав існування між сторонами неузгодженості щодо наявності зустрічного зобов`язання, що вказує на відсутність безспірності заявлених однорідних вимог.

6.23. Судове рішення у справі № 907/93/25 в апеляційному порядку не оскаржувалося і набрало законної сили 31.10.2025.

6.24. Суди попередніх інстанцій також встановили, що згідно з рішенням Господарського суду Закарпатської області від 19.03.2025 у справі № 907/526/24 за позовом ТОВ «Моекотаксі Буковина» до Підприємця, яке залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 16.07.2025, позов задоволено; суд стягнув з Підприємця на користь ТОВ «Моекотаксі Буковина» 1 027 109 грн безпідставно отриманих коштів, а також 15 406,64 грн судового збору.

6.25. В означеному судовому рішенні від 19.03.2025 у справі № 907/526/24 суд встановив, що відповідно до фільтрованої виписки за рахунком ТОВ «Моекотаксі Буковина» останнім 14.10.2022 перераховано Підприємцю грошові кошти в загальній сумі 1 027 109 грн із призначенням платежу: «Часткова оплата за послуги згідно Договору б/н від 01.2022 року. Без ПДВ», проте Підприємцем послуги за договором, укладеним в усній формі, не надані, кошти не повернуті.

6.26. Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 06.03.2025 у справі № 926/3178/24, яке залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 04.06.2025, позов Підприємця до ТОВ «Моекотаксі Буковина» про стягнення грошових коштів задоволено; суд стягнув з ТОВ «Моекотаксі Буковина» на користь Підприємця грошові кошти, набуті без достатньої правової підстави в розмірі 644 146,98 грн, та судовий збір в розмірі 7 729,76 грн.

6.27. В означеному судовому рішенні від 06.03.2025 у справі № 926/3178/24 суд встановив, що ТОВ «Моекотаксі Буковина» у період з 01.01.2020 до 31.12.2022 на користь Підприємця перераховані грошові кошти в розмірі 384 706,73 грн з призначенням платежу: «Безвідсоткова фінансова допомога згідно договору, без ПДВ». Натомість Підприємцем на банківський рахунок ТОВ «Моекотаксі Буковина» перераховані грошові кошти в розмірі 1 028 853,71 грн з призначенням платежу: «Повернення безвідсоткової фінансової допомоги згідно договору, без ПДВ». Отже, розмір перерахованих Підприємцем на користь названого товариства коштів на 644 146,98 грн перевищує розмір отриманих Підприємцем від названого товариства коштів.

7. Межі та порядок розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Верховний Суд ухвалою від 19.03.2026 відкрив касаційне провадження у справі № 907/248/25 на підставі пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України та частини третьої статті 310 ГПК України.

7.2. Від представника Підприємця 03.04.2026 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що представник Підприємця 14.04.2026 братиме участь в інших судових засіданнях, а Підприємець перебуватиме на робочому місці.

7.3. У судовому засіданні 14.04.2026 Суд протокольною ухвалою відхилив клопотання представника Підприємця про відкладення розгляду справи.

7.4. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.5. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Предметом касаційного перегляду є рішення суду першої інстанції, яким задоволено позов про визнання недійсним одностороннього правочину про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, та постанова суду апеляційної інстанції, прийнята за результатами перегляду рішення суду першої інстанції.

8.2. Відповідно до частин першої - третьої статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину (частина п`ята статті 202 ЦК України).

8.3. Згідно з частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

8.4. Відповідно до частини першої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

8.5. Як унормовано частиною першою статті 601 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

8.6. Недопустимість зарахування зустрічних вимог визначено статтею 602 Цивільного кодексу України, відповідно до положень якої не допускається зарахування зустрічних вимог про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; в інших випадках, встановлених договором або законом.

8.7. Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

8.8. Аналіз положень зазначеної норми та статті 203 Господарського кодексу України (чинного станом на час виникнення спірних правовідносин) свідчить про те, що вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

- бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей. При цьому, правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги;

- безспірність вимог, які зараховуються.

8.9. Водночас сама по собі наявність зустрічних однорідних вимог не призводить до їх зарахування, і, відповідно не припиняє зобов`язання. Необхідним і достатнім є наявність заяви про зарахування зустрічних вимог хоча б однієї із сторін. Заява однієї із сторін про зарахування зустрічних вимог для досягнення бажаного правового ефекту не потребує відповіді з боку адресата, а потребує лише сприйняття заяви останнім. Наслідком подання заяви про зарахування зустрічних вимог, за наявності передбачених умов для зарахування, є остаточне і безповоротне припинення відповідних зобов`язань повністю або частково.

8.10. Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема, на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

8.11. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.12. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.13. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

8.14. Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

8.15. Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.03.2024 у справі № 191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 902/1076/24, від 09.08.2024 у справі № 127/22428/21, постанов Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі № 753/11009/19, від 27.07.2021 у справі № 585/2836/16-ц, в яких означено, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.

8.15.1. При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

8.16. Що ж до визначення подібних правовідносин за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, то в силу приписів статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд звертається до пунктів 25, 26, 32 правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19.

8.17. У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19, на яку посилається скаржник, Суд виклав загальні висновки (умови) щодо застосування статей 601 - 602 Цивільного кодексу України, які регламентують питання зарахування зустрічних однорідних вимог.

8.17.1. Так, у постанові зі справи № 910/11116/19 Верховний Суд, зокрема, виснував, що:

- безспірність вимог, які зараховуються, а саме відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором;

- за дотримання умов, передбачених статтею 601 Цивільного кодексу України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 Цивільного кодексу України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним;

- заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог;

- наявність на момент зарахування іншого спору (спорів) в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за зобов`язанням не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника;

- наявність заперечень однієї сторони щодо зарахування не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, відмова цієї сторони від прийняття заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведення такого зарахування не має юридичного значення.

8.18. У справі, судові рішення в якій переглядаються, суди попередніх інстанцій на підставі поданих сторонами доказів з`ясували, що:

- звертаючись з цим позовом до суду, позивач заперечував наявність грошового зобов`язання перед ТОВ «Моекотаксі Буковина» у розмірі 150 604,00 грн, право вимоги щодо якого відступлено на користь ТОВ «А.М.В.- Карпати» за Договором, та яке у подальшому стало предметом заліку згідно із заявою відповідача від 14.02.2025 про припинення зобов`язання зарахуванням;

- позивач зазначав, зокрема, про повернення на користь ТОВ «Моекотаксі Буковина» грошових коштів у розмірі 124 704,00 грн, водночас без дослідження усіх обставин перерахування коштів між Підприємцем та ТОВ «Моекотаксі Буковина» за 2022 рік (протягом 2022 року мали місце багаточисельні перерахування [більше 50 платежів] коштів у різних сумах, з різними призначеннями платежів між цими контрагентами) не вбачається за можливе у межах цієї справи перевірити твердження про неповернення Підприємцем на користь ТОВ «Моекотаксі Буковина» спірної суми коштів;

- наявні у матеріалах справи докази не свідчать про те, що заборгованість у розмірі 150 604,00 грн, якої стосується питання зарахування зустрічних однорідних вимог, є безспірною;

- крім того, до матеріалів справи учасниками справи не долучені документи, які підтверджують досягнуті ТОВ «Моекотаксі Буковина» та ТОВ «А.М.В. - Карпати» домовленості щодо розміру та строків виплати винагороди, яку повинен сплачувати новий кредитор первісному кредитору за відступлення права вимоги за Договором, як і не долучені документи про сплату новим кредитором вартості права вимоги.

8.19. Колегія суддів зазначає, що висновки судів попередніх інстанцій не суперечать наведеній скаржником правовій позиції Верховного Суду щодо застосування статей 601 - 602 Цивільного кодексу України, а є наслідком встановлення судом обставин, які вказують на неможливість припинення зобов`язання позивача зарахуванням зустрічних однорідних вимог, зокрема, крізь призму того, що умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, і що суд, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог, має перевірити заяви сторони щодо спірності вимог, які погашені (припинені) зарахуванням або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав.

8.20. Відповідно, аналіз висновків, зроблених у судових рішеннях зі справи, що оскаржується, не свідчить про їх невідповідність висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду зі справи № 910/11116/19, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, і ці висновки не є різними за своїм змістом, а результат розгляду різний з огляду на іншу фактично-доказову базу, за інших обставин, встановлених у справах, і за інших поданих сторонами й оцінених судами доказів, у залежності від яких (обставин і доказів) прийнято відповідні судові рішення з правильним застосуванням судами приписів статей 601 - 602 Цивільного кодексу України.

8.21. Суд звертає увагу на те, що суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16).

8.22. Таким чином, підстава касаційного оскарження, обґрунтована скаржником з посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження.

8.23. Підставою касаційного оскарження скаржник також визначив пункт 3 частини третьої статті 287 ГПК України.

8.24. Відповідно до приписів пункту 3 частини третьої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

8.25. Отже, по-перше, слід з`ясувати відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а по-друге, наявність / відсутність подібності правовідносин та наявність / відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

8.26. Слід зазначити, що висновки Верховного Суду стосовно питання застосування норм права, означених у підпункті 4.1.2. пункту 4.1. цієї постанови, у контексті спірних правовідносин, враховуючи предмет розгляду цієї справи, відсутні.

8.27. Отже, з огляду на відсутність таких висновків, необхідно з`ясувати наявність або відсутність неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

8.28. Верховний Суд виходить з того, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя статті 311 ГПК України).

8.29. Суд виходить з того, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.

8.30. Правові висновки суду, у тому числі касаційної інстанції, формулюються виходячи з конкретних обставин справи. Тобто, на відміну від повноважень законодавчої гілки влади, до повноважень суду не належить формулювання абстрактних правил поведінки для всіх життєвих ситуацій, які підпадають під дію певних норм права (постанова Великої Палати Верховного суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц).

8.31. Отже, формування Верховним Судом висновку має стосуватися спірних конкретних правовідносин, ураховуючи положення чинного законодавства та встановлені судами під час розгляду справи обставини. При цьому формування правового висновку не може здійснюватися поза визначеними статтею 300 ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.

8.31.1. Так, за доводами скаржника, відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статей 601 - 602 Цивільного кодексу України у подібних правовідносинах, а саме у випадку, коли вимога заявляється новим кредитором, який набув право вимоги за договором відступлення, і суди визнають таку вимогу спірною без встановлення реального та доведеного спору щодо конкретного зобов`язання станом на момент вчинення зарахування.

8.32. Щодо наведеного Суд зазначає таке.

8.33. У цій справі суди попередніх інстанцій встановили, що третя особа направила на адресу позивача листи-вимоги про повернення коштів у загальному розмірі 150 604,00 грн, які (кошти) були отримані позивачем 11.10.2022 згідно з платіжними інструкціями № 525 та № 526. У подальшому третя особа уступила відповідачу право зазначеної вимоги до позивача за договором про відступлення права вимоги. Відповідач, у свою чергу, направив позивачу оспорювану заяву від 14.02.2025 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних вимог.

8.34. Пунктом 2 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

8.35. Відповідно до частини першої статті 519 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

8.36. У розумінні положень статті 519 Цивільного кодексу України недійсною є вимога, яка не має правової підстави: зокрема, яка ґрунтується на нікчемному правочині або оспорюваному правочині, що був визнаний судом недійсним до чи після відповідного відступлення; яка не належала первісному кредитору або на момент відступлення вже припинилася. Недійсність вимоги є вадою предмета договору, яка не може вплинути на дійсність самого договору.

8.37. Таким чином, у Цивільному кодексі України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.

8.38. Суд застосовує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 08.08.2023 у справі № 910/19199/21 (провадження № 12-45гс22), за змістом якої: «Право вимоги у зобов`язанні є майновим правом, яке має цивільну оборотоздатність та може вільно відчужуватись з урахуванням обмежень, встановлених нормами глави 47 ЦК України. Відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни (пункти 56, 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18). Велика Палата Верховного Суду зауважує, що відступлення права вимоги (цесія) - це сам факт заміни особи в зобов`язанні, який є правовим результатом відповідного договору. Цесія не є окремим самостійним договором. Отже, положення ЦК України (зокрема, про відступлення права вимоги) повинні застосовуватись саме до відповідного договору (купівлі-продажу, дарування, міни тощо), правовим результатом якого є цесія. Зокрема, при оцінці правових наслідків відступлення недійсного права вимоги».

8.39. Ураховуючи, що право вимоги у зобов`язанні є майновим правом, яке має цивільну оборотоздатність та може вільно відчужуватись з урахуванням обмежень, встановлених нормами глави 47 Цивільного кодексу України, у відповідності до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

8.40. У постанові від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20 (провадження № 12-61гс21) Велика Палата Верховного Суду, зокрема, виснувала, що відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 Цивільного кодексу України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. У тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 Цивільного кодексу України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

8.41. Посиланням скаржника на те, що суди визнали уступлену вимогу спірною без встановлення реального та доведеного спору щодо конкретного зобов`язання станом на момент вчинення зарахування, - є власним тлумаченням скаржником судових рішень у справі і його суб`єктивним ставленням до їх змісту, втім зазначене тлумачення не ґрунтується на дійсному змісті судових рішень у справі та не враховує суті поняття «безспірність вимоги» в контексті приписів статей 512, 514 Цивільного кодексу України та правових позицій Верхового Суду щодо їх застосування.

8.42. В аспекті доводів скаржника про обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту за відсутності вимоги про застосування наслідків недійсності правочину та за відсутності порушеного права позивача, то колегія суддів зазначає, що у справі, судові рішення в якій переглядаються, предметом спору є питання недійсності одностороннього правочину про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, з огляду на те, що зарахована відповідачем вимога до позивача, за доводами останнього, не є безспірною. Визнання недійсним зазначеного одностороннього правочину не передбачає інших наслідків, аніж повернення сторін у їх початковий (попередній) стан, оскільки за цим договором не відбувалось подальших дій, спрямованих на його реалізацію, у той час як двостороння реституція може бути застосована виключно у випадках, коли зазначене мало місце.

8.43. Враховуючи викладене вище, підстава касаційного оскарження, обґрунтована скаржником з посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження.

8.44. Стосовно підстави касаційного оскарження, визначеної відповідачем з посиланням на пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України в його взаємозв`язку з пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України, Суд зазначає таке.

8.45. Верховний Суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

8.46. Суд зауважує, що за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у вигляді не дослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

Така правова позиція є послідовною та сталою, і викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постановах: від 20.05.2021 у справі № 905/1751/19; від 12.10.2021 у справі № 905/1750/19, від 02.12.2021 у справі № 922/3363/20, від 16.12.2021 у справі № 910/18264/20; від 13.01.2022 у справі № 922/2447/21.

8.47. Проте, як вже зазначалося вище, підстава касаційного оскарження (пункти 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України), наведена скаржником у касаційній скарзі, у цьому випадку не отримала свого підтвердження.

8.48. Урахування судами попередніх інстанцій наявності інших судових спорів (судові справи № 926/3178/24, № 907/526/24) в обґрунтування висновку про те, що наявні у матеріалах справи докази не свідчать про те, що заборгованість у розмірі 150 604,00 грн, якої стосується питання зарахування зустрічних однорідних вимог, є безспірною, не свідчить про порушення судами норм процесуального права.

8.49. Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», а не «факту», отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

8.50. Зі змісту судових рішень вбачається, що у справі, яка переглядається, суди першої та апеляційної інстанцій надали оцінку наданим сторонами доказам, якими вони обґрунтовують свої вимоги та / або заперечення і які мають значення для розгляду цього господарського спору, до переоцінки яких в силу приписів статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції вдаватися не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73-80, 86, 300 ГПК України.

8.51. Верховний Суд бере до уваги та вважає прийнятними доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, в тій частині, яка узгоджується з вказаними вище міркуваннями Верховного Суду, наведеними у цій постанові.

8.52. Верховний Суд у прийнятті цієї постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України», від 19.02.2009 у справі «Христов проти України», від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватися лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у цій справі скаржник не зазначив й не обґрунтував.

8.53. Верховний Суд також зауважує, що міра до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення може бути різною залежно від характеру рішення.

8.54. Враховуючи спірний характер правовідносин сторін наведена міра обґрунтування цього судового рішення є достатньою у світлі конкретних обставин справи, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті та учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

9.2. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9.3. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а тому касаційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

10. Судові витрати

10.1. Судовий збір, сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладається на скаржника, оскільки Верховний Суд касаційну скаргу відповідача залишає без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «А.М.В.-Карпати» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Закарпатської області від 31.07.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 27.01.2026 у справі № 907/248/25 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Ю. Власов