ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

(додаткове)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2026 року м. ХарківСправа № 922/3416/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

без виклику представників сторін,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення (вх. № 7939 від 03.04.2026) по справі

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; код РНОКПП: НОМЕР_1 );
до Товариства з обмеженою відповідальністю «С КАР» (61080, м. Харків, пр. Гагаріна, 201; )
про зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 18.03.2026 у справі № 922/3416/24 позовні вимоги задоволено. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "С КАР" (61080, м. Харків, пр. Гагаріна, 201; ) протягом 10 днів з дати набрання рішенням законної сили надати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; код РНОКПП: НОМЕР_1 ) належним чином засвідчені копії платіжних документів, що підтверджують взаєморозрахунки з постачальниками нерезидентами. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «С КАР» на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; код РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір за подання апеляційних та касаційних скарг.

03.04.2026 через кабінет Електронного суду від ОСОБА_1 надійшла заява (вх. № 7939) про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач відзив на заяву ОСОБА_1 суду не надав.

Відповідно до ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку про її часткове задоволення, виходячи з наступного.

В заяві про розподіл судових витрат, позивач просить суд вирішити питання щодо судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, а саме: ухвалити додаткове рішення у справі № 922/3416/24 щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "С КАР" судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 27 500, 00 грн.

Положеннями ст. 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективного захисту своїх прав в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 16 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, як зазначено у ч. 3 ст. 123 ГПК України, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Ч. 2, 3 ст. 126 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Ч. 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Також, суд зазначає, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з ч. 2 ст. 126 ГПК України, розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а також розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відносно обґрунтованості розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу та його (розміру) пропорційності предмету спору, суд приймає до уваги, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 та п. 268 рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунок таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Враховуючи вищевикладене, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Аналогічна правова позиція також викладена у додаткових постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 910/9111/17 та від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18.

Суд також враховує позицію Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладену в постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, в якій висловлено, що за змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу).

П. 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати: консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо.

Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, з означених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

За змістом п. 4 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 3, 4, 6 ст. 28 Правил адвокатської етики розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає, що правовідносини між позивачем та Адвокатським бюро "Лекс Арт" на момент розгляду справи Господарським судом Харківської області підтверджуються договором про надання правової допомоги № 01/8-24 від 01.08.2024.

На підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 27 500, 00 грн у судах апеляційної та касаційної інстанцій, ОСОБА_1 надав суду копії актів виконаних робіт (наданих послуг) за жовтень 2025 від 31.10.2025 на суму 7 500, 00 грн, за лютий 2025 від 24.02.2025 на суму 5 000, 00 грн, за серпень 2025 року від 17.08.2025 на суму 7 500, 00 грн, за грудень 2024 - січень 2025 від 10.01.2025 на суму 7 500, 00 грн.

Надані ОСОБА_1 документи на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу по актам за жовтень 2025 від 31.10.2025 на суму 7 500, 00 грн, за лютий 2025 від 24.02.2025 на суму 5 000, 00 грн, за серпень 2025 року від 17.08.2025 на суму 7 500, 00 грн наявні в матеріалах справи.

Натомість, доказам позивача, які підтверджують надання правничої допомоги останньому в суді касаційної інстанції, Верховним Судом не була надана правова оцінка та, як було зазначено в постановах Верховного Суду від 21.05.2025 та від 16.12.2025, розподіл судових витрат повинен здійснюватись господарським судом, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Отже, господарським судом у рішенні від 18.03.2026 було здійснено розподіл судових витрат, понесених ОСОБА_1 в процесі розгляду справи № 922/3416/24 та вирішено стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційних та касаційних скарг. При цьому розподіл витрат на правничу допомогу здійснено не було.

Таким чином, докази понесених позивачем витрат на правничу допомогу в суді касаційної інстанції, підтверджуються наданими до справи доказами та є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 500, 00 грн.

Щодо понесених витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, які підтверджуються актом виконаних робіт (наданих послуг) за серпень 2025 року на суму 7 500, 00 грн, суд зазначає, що даний акт наявний в матеріалах справи та дані докази було надано позивачем у відповідності до норм ГПК України.

При цьому, судом апеляційної інстанції у постанові від 08.10.2025 було вирішено судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, віднести на заявників апеляційних скарг.

Натомість, враховуючи скасування Верховним Судом постанови Східного апеляційного господарського суду від 08.10.2025, направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції та в подальшому задоволення позову ОСОБА_1 повністю, витрати понесені позивачем в процесі перегляду справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 7 500, 00 грн, що підтверджуються актом за серпень 2025 року, слід віднести на відповідача.

Щодо акту виконаних робіт (наданих послуг) за грудень 2024 - січень 2025 від 10.01.2025 на суму 7 500, 00 грн, відповідно до якого позивачу надавалась правнича допомога в суді апеляційної інстанції, суд зазначає, що даний акт відсутній в матеріалах справи та не подавався ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції в процесі перегляду рішення суду.

Отже, акт виконаних робіт за грудень 2024 - січень 2025 було подано ОСОБА_1 до господарського суду разом із заявою про ухвалення додаткового рішення від 03.04.2026, у зв`язку з чим, суд зазначає наступне.

За приписами ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що заява про відшкодування судових витрат, за винятком витрат щодо сплаченого нею судового збору, має бути зроблена до закінчення судових дебатів у справі, а відповідні докази - надані цією стороною або до закінчення судового засідання, або протягом 5 днів після ухвалення рішення, за умови дотримання вимог ч. 1 ст. 221 ГПК України щодо подання заяви про надання доказів на підтвердження понесених стороною судових витрат після закінчення судових дебатів.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 07.09.2020 у справі № 910/13193/19.

Відповідно до ст. 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до частин 1, 4 ст. 116 ГПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Отже, ОСОБА_1 пропустив 5-денний строк для подання доказів понесених витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, відповідно до акту від 10.01.2025, встановлений ч. 8 ст. 129 ГПК України для подання доказів понесених витрат. При цьому у своїй заяви про ухвалення додаткового рішення заявник не просив поновити пропущений процесуальний строк та не вказав про поважність причин його пропуску.

Таким чином, враховуючи порушення ОСОБА_1 строків для подання відповідних доказів на підтвердження понесених витрат в суді апеляційної інстанції в сумі 7 500, 00 грн, які були надані заявником разом із заявою про ухвалення додаткового рішення від 03.04.2026, можна стверджувати про відсутність підстав для розгляду таких документів.

Подібний висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц.

Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що заяву про ухвалення додаткового рішення в частині заявлених витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції (акт від 10.01.2025 на суму 7 500, 00 грн) необхідно залишити без розгляду, оскільки докази на підтвердження даних витрат були надані ОСОБА_1 поза межами строку, встановленого ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Таким чином, на підставі норм ст. 129 ГПК України, позивачем підтверджено докази наданої правничої допомоги у розмірі 20 000, 00 грн.

Водночас, відповідно до ч. 5 ст. 126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті, суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 4 цієї статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

- складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

- часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

- обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

- ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Натомість, матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, при цьому підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат відсутні.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в додатковій постанові від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Враховуючи викладене, заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 123, 126, 129, 237, 238, 244 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення (вх. № 7939 від 03.04.2026) задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «С КАР» (61080, м. Харків, пр. Гагаріна, 201; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; код РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000, 00 грн.

Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

В частині заявлених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 500, 00 грн - заяву залишити без розгляду.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення відповідно до ст. 256, 257 ГПК України.

Повне додаткове рішення складено 13.04.2026.

Суддя Р.М. Аюпова
справа № 922/3416/24