ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2026 року м. Дніпро Справа № 904/4878/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: Чус О.В. (доповідач),

судді: Чередко А.Є., Кощеєв І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я України на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2025 (суддя Кеся Н.Б.) про повернення позовної заяви у справі № 904/4878/25

за позовом Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я України

до Товариства з обмеженою відповідальністю Еколог

про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рух справи в суді першої інстанції.

29.08.2025 Лівобережна окружна прокуратура міста Дніпра в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я України (далі-Позивач) через систему "Електронний суд" звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОЛОГ" (далі-Відповідач), в якому просить витребувати з чужого незаконного володіння - Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОЛОГ" () на користь Міністерства охорони здоров`я України () нежитлове приміщення, площею 405,8 кв.м, що розташоване в прибудові А1-1, яке розташоване за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок 44, корпус 3 приміщення 1а (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101); стягнути з Відповідача на користь Дніпропетровської обласної прокуратури понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог прокуратура посилається на те, що спірний об`єкт нерухомого майна (нежитлове приміщення, прибудова А1-1, загальною площею 405,8 кв.м) на підставі підроблених документів незаконно вибуло з державної власності в особі Міністерства охорони здоров`я України та на теперішній час перебуває у володінні ТОВ "ЕКОЛОГ", яке є остаточним недобросовісним набувачем майна та належним відповідачем за віндикаційним позовом.

01.09.2025 ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області позовну заяву залишено без руху та встановлено Позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме:

- надати до позову придатний для читання Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 09.12.1998 року;

- надати докази внесення на депозитний рахунок Господарського суду Дніпропетровської області (№ UA0000262 у ДКСУ у м. Київ, одержувач: Господарський суд Дніпропетровської області ()) грошових коштів у розмірі вартості (за експертно-грошовою оцінкою, чинною на дату подання позову) нежитлового приміщення, площею 405,8 кв.м, що розташоване в прибудові А1-1, яке розташоване за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок 44, корпус 3 приміщення 1а (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101); доказів щодо експертно-грошової оцінки спірного нежитлового приміщення.

03.09.2025 через систему "Електронний суд" Лівобережна окружна прокуратура міста Дніпра подала заяву про усунення недоліків, в якій зокрема, зазначила:

прокурором не подавався позов про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на підставі ст. 388 ЦК України, а при обґрунтуванні позовних вимог прокурор посилався на недобросовісність дій ТОВ ЕКОЛОГ;

будь-яких процесуальних дій щодо зміни підстав та предмета позову із застосуванням ст. 388 ЦК України прокурором не здійснювалося, хоча виходячи з принципу диспозитивності такі дії може вчинити виключно прокурор як позивач за цим позовом;

таким чином, у випадку встановлення обставин недобросовісності набувача суд задовольняє позов без застосування ч. 5 ст. 390 ЦК України, а у разі встановлення обставин добросовісності - відмовляє у задоволенні позову, застосовуючи ч. 5 ст. 390 ЦК України, з огляду на невнесення прокурором вартості майна на депозитний рахунок суду;

отже, прийняття ухвали судом про залишення позовної заяви прокурора без руху, якою запропоновано внести грошові кошти у розмірі вартості майна на депозитний рахунок суду до встановлення всіх обставин справи та дослідження судом доказів під час судового розгляду, фактично призводить до зміни правових підстав позову.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2025 у справі №904/4878/25 повернуто позовну заяву і додані до неї документи без розгляду.

Місцевий господарський суд, повертаючи позовну заяву на підставі ч. 6 ст. 174 ГПК України, зазначив наступне:

- відповідно до ч. 6 ст. 164 ГПК України у разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви;

- відповідач вважається добросовісним набувачем майна допоки суд під час розгляду справи по суті не встановить протилежне з огляду на докази прокурора і не ухвалить відповідне судове рішення;

- перерахування коштів на депозит суду за позовом, в якому стверджується про недобросовісність набувача майна, не є зміною предмету або підстав позову, а є вимогою Закону як передумова для вирішення спору по суті. У випадку невиконання цих вимог суд вбачає наслідки у вигляді не відмови у позові, а повернення або залишення позову без розгляду;

- ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму.

- в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 01.09.2025 суд зазначив, що у разі не усунення всіх недоліків у встановлений судом строк, позовна заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулась з позовом;

- у зв`язку з не виконанням у повному обсязі та не усуненням повністю недоліків позовної заяви, у даному випадку, у зв`язку з не внесенням грошових коштів на депозитний рахунок суду, позовна заява підлягає поверненню без розгляду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою, Перший заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я України через підсистему Електронний суд звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить: прийняти апеляційну скаргу до розгляду; розглянути апеляційну скаргу в судовому засіданні з повідомленням учасників справи; скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2025 у справі № 904/4878/25 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду; стягнути з відповідача у справі на користь Дніпропетровської обласної прокуратури судовий збір за подачу апеляційної скарги; про дату, час і місце розгляду справи повідомити Дніпропетровську обласну прокуратуру.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Під час здійснення представницьких повноважень прокуратурою встановлено, що спірне майно є державною власністю та незаконно вибуло з володіння держави в особі Міністерства охорони здоров`я України, шляхом проведення 27.07.2019 державної реєстрації речових прав на підставі документів, які в силу положень статей 27 27-3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», належність майна на праві власності не підтверджується. Правові підстави позову: ст. ст. 328, 387, 400 ЦК України.

Виходячи із приписів статті 4 ГПК України, статей 15, 16 ЦК України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) такої сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Згідно зі статтею 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством/договором, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові, незалежно від інших встановлених судом обставин.

У постанові від 26.09.2024 у справі № 990/220/24 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відкриття провадження у справі регламентовано нормами глави 2 розділу ІІ КАС України, які не наділяють суд повноваженнями при вирішенні питання про відкриття провадження у справі давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, належності, допустимості та достатності доказів, на які посилається позивач у позовній заяві, визначати належних учасників справи. Ці питання можуть вирішуватись на інших стадіях адміністративного процесу. Тобто, визначення предмета спору та обрання способу захисту є правом позивача, яке реалізується на його власний розсуд, а встановлення обґрунтованості позову обов`язком суду під час розгляду справи, проте не є оцінкою на стадії відкриття провадження. Прокурором у позовній заяві викладено вимогу про витребування майна з чужого незаконного володіння на підставі ст. ст. 387, 400 ЦК України. Отже, саме цій вимозі суд має надавати оцінку під час розгляду справи по суті.

Суд не наділений повноваженнями визначати спосіб захисту порушеного права на стадії відкриття провадження, оскільки саме позивач наділений правом на звернення та обов`язком визначення способу захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.02.2024 у справі № 990/150/23).

Частина п`ята статті 390 ЦК України передбачає можливість постановлення рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Тобто, невнесення прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду виключає можливість постановлення рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача, але не виключає можливість розгляду справи за позовом прокурора та ухвалення судом рішення про витребування майна у недобросовісного набувача. Таким чином, ч. 5 ст. 390 ЦК України не поширюються на випадки подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача. Питання добросовісності чи недобросовісності набувача може бути вирішене лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення. Будь-яких процесуальних дій щодо зміни підстав та предмета позову із застосуванням ст. 388 ЦК України прокурором не здійснювались. Таким чином, у випадку встановлення обставин недобросовісності набувача суд задовольняє позов без застосування ч. 5 ст. 390 ЦК України, а у разі встановлення обставин добросовісності відмовляє у задоволенні позову, застосовуючи ч. 5 ст. 390 ЦК України, з огляду на обрання неналежного способу захисту та неможливістю застосування положень ст. 388 ЦК України через невнесення прокурором вартості майна на депозитний рахунок суду.

Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.04.2025 у справі № 910/17006/23, особа може бути визнана добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений за відсутності у продавця права на відчуження. Набувач є недобросовісним, якщо річ набута ним злочинним шляхом. Прокурор зауважив, що укладеного між ТОВ «Техпромсервіс» та ТОВ «Еколог» договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, як і наказу Фонду державного майна України за №616-п від 20.11.1996 фактично не існує, долучена копія даного договору до реєстраційної справи не була спрямована на реальне настання правових наслідків, вона послугувала лише підставою для створення реєстраційного запису щодо номінального власника спірного об`єкта та вчинений з метою приховування факту недобросовісності останнього набувача нерухомого майна. Однак, предметом позову у цій справі є витребування нерухомого майна від недобросовісного набувача - ТОВ «Еколог», а тому, норма частини шостої статті 164 ГПК України не застосовується.

Прокурор зазначає, що при постановлені оскаржуваної ухвали судом допущено неправильне застосуванням норм матеріального права ч. 5 ст. 390 ЦК України та порушення норм процесуального права ч. 3 ст. 3, ст. ст. 4, 5, 14 ГПК України, що призвело до постановлення помилкової ухвали. Таким чином, ухвала суду від 05.09.2025 підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи.

Учасники справи не скористалися правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає апеляційному перегляду судового рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.09.2025 матеріали апеляційної скарги Першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я України у судовій справі № 904/4878/25 передано на розгляд колегії суддів Центрального апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Чередко А.Є.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.09.2025 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 904/4878/25. Доручено Господарському суду Дніпропетровської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 904/4878/25.

24.09.2025 матеріали справи надійшли до ЦАГС.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.09.2025 апеляційну скаргу Першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я України на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2025 у справі № 904/4878/25 - залишено без руху. Протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали, Перший заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я України має право усунути недоліки, а саме надати до Центрального апеляційного господарського суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, із зазначенням поважних причин пропуску строку.

07.10.2025 від скаржника до ЦАГС надійшла заява про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали ГСД від 05.09.2025 у справі № 904/4878/25.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я України на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2025 про повернення позовної заяви у справі № 904/4878/25; визначено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

Стосовно заявленого в апеляційній скарзі клопотання про її розгляд у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 271 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно з частинами 5, 6 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:

1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

У даному випадку, оскаржується ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви, перегляд якої в апеляційному порядку в силу приписів п. 6 ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 271 ГПК України, здійснюється без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Клопотання скаржника про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням учасників справи не містить належних та достатніх доводів щодо неможливості розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказів на їх підтвердження. При цьому, учасники справи не позбавлені права подавати суду свої пояснення, викладені в письмовій формі.

З огляду на викладене, апеляційний суд не вбачає підстав для розгляду оскаржуваної ухвали з викликом сторін, тому, відмовляє у задоволенні зазначеного клопотання.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.08.2025 Лівобережна окружна прокуратура міста Дніпра в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я України через систему "Електронний суд" звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОЛОГ", в якому просить витребувати з чужого незаконного володіння - Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОЛОГ" () на користь Міністерства охорони здоров`я України () нежитлове приміщення, площею 405,8 кв.м, що розташоване в прибудові А1-1, яке розташоване за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок 44, корпус 3 приміщення 1а (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101); стягнути з Відповідача на користь Дніпропетровської обласної прокуратури понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог прокуратура посилається на те, що спірний об`єкт нерухомого майна (нежитлове приміщення, прибудова А1-1, загальною площею 405,8 кв.м) на підставі підроблених документів незаконно вибуло з державної власності в особі Міністерства охорони здоров`я України та на теперішній час перебуває у володінні ТОВ "ЕКОЛОГ", яке є остаточним недобросовісним набувачем майна та належним відповідачем за віндикаційним позовом.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01.09.2025 у справі № 904/4878/25 позовну заяву прокурора залишено без руху на підставі ч. 1 ст. 174 ГПК України у зв`язку, зокрема, з необхідністю надання прокурором доказів внесення на депозитний рахунок Господарського суду Дніпропетровської області грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, що передбачено Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» №4292-IX від 12.03.2025, який набув чинності 09.04.2025.

Ураховуючи не усунення прокурором вищевказаного недоліку у встановлений строк, оскаржуваною ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2025 у справі № 904/4878/25 позовну заяву та додані до неї документи повернуто на підставі ч. 4 ст. 174 ГПК України.

Колегія суддів, аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в контексті доводів апеляційної скарги, здійснюючи оцінку правомірності застосування норм Закону №4292-IX від 12.03.2025 до справи № 904/4878/25, вважає за необхідне вказати наступне.

09.04.2025 набрав чинності Закон України № 4292-ІХ від 12.03.2025 "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача".

Абзацом 1 пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 4292-ІХ внесено зміни до ГПК України, зокрема, до статей 164, 174 ГПК України.

Так, статтю 164 ГПК України доповнено частиною шостою такого змісту: "У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви".

Частину другу статті 174 ГПК України доповнено абзацом третім такого змісту: "Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму".

Законом № 4292-ІХ також доповнено статтю 390 ЦК України частиною п`ятою наступного змісту:

"5. Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.

Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви".

Законом № 4292-ІХ статтю 391 ЦК України доповнено частиною другою такого змісту: "Якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу".

Із системного аналізу вказаних норм вбачається, що за наслідками розгляду справи про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади суд виносить рішення про витребування майна виключно за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. При цьому, приймаючи рішення про витребування майна, суд вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Перерахування грошових коштів здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Повертаючи позов прокурора, суд першої інстанції виходив з того, що внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості спірного майна на депозитний рахунок суду є обов`язковою умовою для подальшого розгляду справи про витребування майна у добросовісного набувача.

Апеляційний господарський суд не погоджується з висновком господарського суду щодо наявності підстав для повернення позову прокурора на підставі частини четвертої статті 174 ГПК України, з огляду на таке.

Так, пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 4292-ІХ унормовано, що положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо:

- нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом;

- нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.

Водночас, статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц підкреслено, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем.

Верховний Суд у своїх постановах від 28.01.2026 у справі №922/2555/21, від 03.03.2026 у справі №906/233/25 зауважував на тому, що положення частини п`ятої статті 390 ЦК України поширюється на випадки подання позову про витребування майна у добросовісного набувача. Разом з тим, у випадку подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача приписи частини п`ятої статті 390 ЦК України не підлягають застосуванню.

Питання про добросовісність / недобросовісність набувача судом може бути вирішене лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення.

При цьому, у випадку встановлення недобросовісності набувача суд задовольняє позов на підставі статті 387 ЦК України без застосування приписів частини п`ятої статті 390 ЦК України, яка визначає порядок компенсації вартості майна добросовісному набувачеві (коли земельна ділянка належала державі (чи територіальній громаді), а останній набувач є добросовісним). Натомість, у разі недоведення позивачем недобросовісності набувача і встановлення, що набувач є добросовісним, суд відмовляє у задоволенні позову, зокрема, на підставі частини п`ятої статті 390 ЦК України, якщо позивачем попередньо не внесено вартість майна на депозитний рахунок суду.

Подібні висновки висловлено у постановах Верховного Суду від 14.01.2026 у справі №354/160/25, від 01.12.2025 у справі №354/419/25, від 19.11.2025 у справі № 523/14914/24.

У цій справі позовна заява подана прокурором 29.08.2025 з позовною вимогою про витребування спірного нежитлового приміщення з незаконного володіння ТОВ "ЕКОЛОГ". У позові та апеляційній скарзі прокурор стверджує, що ТОВ "ЕКОЛОГ" на підставі підроблених документів набуло право власності на спірне приіщення, тобто, є недобросовісним набувачем. При цьому, нежитлове приміщення 1а, загальною площею 405, 8 кв.м за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 44, корпус 3, як самостійний об`єкт нерухомості ніколи фізично не створювався (не будувався), проектна та дозвільна документація на нього відсутні, а сам факт його юридичного існування (наявність відомостей про нього в Державному реєстрі речових прав за ТОВ «Еколог») виник з неправомірних дій державного реєстратора Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Грендач Т.В., яка від імені директора ТОВ «Еколог» Герасименка С.С. (який на момент проведення цієї державної реєстрації є померлим) та на підставі недостовірних відомостей, тобто без належних правових підстав внесла відомості про даний об`єкт нерухомого майна до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Фактично відбулася подвійна реєстрація права власності на частину нежитлового приміщення, що розміщене в прибудові А1-1 до гуртожитку №6, який належить на праві оперативного управління Дніпровському державному медичному університету, загальною площею 405,8 кв.м, та фактично розташоване за адресою: місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, 44 Б та власником якого є держава в особі Міністерства охорони здоров`я України.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно здійснити правову кваліфікацію спірних правовідносин. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Велика Палата Верховного Суду зазначала, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Такий підхід є сталим та знайшов відображення, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 (провадження 12-15гс19, пункт 7.43) від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19, пункти 81, 83, 84), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21, пункт 95), від 22.10.2022 у справі № 229/1026/21 (провадження № 14-205цс21, пункт 102), від 27.11.2024 у справі № 204/8017/17 (провадження № 14-29цс23, пункт 221), від 16.04.2025 у справі № 924/971/23.

Отже, незважаючи на посилання прокурора у позовній заяві на норми статті 388 ЦК України, його доводи, що послідовно викладені у позовній заяві та інших процесуальних документах, та його позиція у спірних правовідносинах зводяться до того, що спірне майно вибуло з володіння держави внаслідок неправомірних і недобросовісних дій його набувачів, зокрема, ТОВ "ЕКОЛОГ".

Таким чином, оскільки прокурор у цій справі пред`явив позов про витребування нерухомого майна у недобросовісного набувача, то приписи частини п`ятої статті 390 ЦК України, частини шостої статті 164, частини четвертої статті 174 ГПК України у такому випадку не підлягають застосуванню при вирішенні питання про прийняття позову до розгляду. Питання про добросовісність/недобросовісність набувачів судом може бути вирішене лише за результатами дослідження доказів у справі на стадії ухвалення судового рішення.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 28.01.2026 у справі №922/2555/21, від 03.03.2026 у справі №906/233/25.

З урахуванням наведеного, колегія суддів висновує, суд першої інстанції помилково не врахував в сукупності усіх обставин та помилково постановив оскаржувану ухвалу з посиланням на частину четверту статті 174 ГПК України, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи до Господарського суду Дніпропетровської області для продовження розгляду.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції;

Відповідно до ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин та на підставі п. 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала - скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Судові витрати.

Оскільки справа №904/4878/25 направляється до Господарського суду Дніпропетровської області для продовження розгляду, питання розподілу судових витрат має бути вирішене судом першої інстанції за результатами розгляду справи по суті.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 275, 280, 282-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я України на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2025 у справі № 904/4878/25 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2025 у справі № 904/4878/25 скасувати.

Справу №904/4878/25 направити для продовження розгляду до Господарського суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя А.Є. Чередко