ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"22" квітня 2026 р. м. Київ Справа № 911/1116/26

Суддя Конюх О.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Веда Інсталлінг» від 17.04.2026 про вжиття заходів забезпечення позову, у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Веда Інсталлінг», м. Буча Київської області

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Радогост Плюс», м. Вишневе Київської області

про стягнення 4 378 680,39 грн.

без виклику представників;

ВСТАНОВИВ:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Веда Інсталлінг» 20.04.2026 звернувся до Господарського суду Київської області з позовною заявою від 17.04.2026 до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Радогост Плюс», в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором підряду №07/06-24 від 01.10.2024 у сумі 4 437 680,39 грн., з яких:

3 900 025,45 грн. основного боргу;

203 718,20 грн. пені, нарахованої за сукупний період 08.10.2024 - 05.04.2025;

218 740,07 грн. інфляційних втрат, нарахованих за сукупний період жовтень 2024 - березень 2026 року;

115 196,68 грн. 3% річних, нарахованих за сукупний період 08.10.2024 - 13.04.2026.

Крім того, позивач просить покласти на відповідача судові витрати.

Позов обґрунтований тим, що між сторонами був укладений договір підряду №07/06-24 від 01.10.2024.

Позивач твердить, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за вказаним договором, не сплатив 70% попереднього платежу та не оплатив виконані роботи за актами приймання виконаних будівельних робіт.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.04.2026 відкрито провадження у справі №911/1116/26 в порядку загального позовного провадження.

Одночасно із позовною заявою представник позивача подав до суду через «Електронний суд» заяву від 17.04.2026 про забезпечення позову (надійшла до суду та зареєстрована 20.04.2026), в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах та на майно, які належать ТОВ «Радогост Плюс» в розмірі 4 437 680,39 грн.

Заява обґрунтована тим, що відповідач залишив без відповіді звернення позивача, зокрема, лист-вимогу №04/02-26 від 04.02.2026.

На твердження заявника, факт неотримання відповідачем поштового відправлення свідчить про ймовірне ухилення відповідача від отримання кореспонденції, що підтверджує ризик недобросовісної поведінки та створює обґрунтовані підстави вважати, що відповідач може вчиняти дії, спрямовані на ухилення від виконання рішення суду.

Ймовірність ухилення відповідача від виконання судового рішення (зокрема, шляхом відчуження належного йому майна) підтверджується недобросовісною поведінкою останнього, зокрема, відповідач протягом значного періоду часу не вживає жодних дій щодо оплати заборгованості.

Заявник твердить, що йому не відомо про наявність у Відповідача іншого майна, достатнього для виконання рішення суду, що підсилює ризик його невиконання. З огляду на борг, підтверджений матеріалами позовної заяви, відсутність добровільного виконання, ухилення від сплати, існує обґрунтована ймовірність того, що без вжиття заходів забезпечення позову виконання рішення суду буде ускладненим або неможливим.

22.04.2026 від відповідача через систему «Електронний суд» надійшли заперечення щодо заяви про забезпечення позову, у яких відповідач просить суд відмовити у задоволення заяви ТОВ «Веда Інсталлінг» про забезпечення позову; у разі якщо суд дійде висновку про недостатність матеріалів для вирішення заяви про забезпечення позову, призначити її розгляд у судовому засіданні.

Заперечення мотивовані тим, що позивач вже звертався до Господарського суду Київської області із заявою про забезпечення позову до ТОВ Радогост Плюс», яка була залишена без задоволення ухвалою суду від 14.04.2026 у справі №911/1060/26, що потребує критичної оцінки судом з точки зору добросовісності процесуальної поведінки заявника. Відповідач твердить, що мотиви, вказані в заяві, не можуть вважатися належним доказом ані відсутності достатніх активів, ані реального наміру ухилятися від виконання рішення суду. Також відповідач посилається на відсутність підстав вважати позовні вимоги очевидними та безспірними, оскільки підстави, порядок та розмір заявленої заборгованості підлягають дослідженню при розгляді справи по суті.

Щодо призначення розгляду заяви у судовому засіданні, суд вказує, що відповідно до частин 1, 4 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Матеріали заяви від 17.04.2026 про забезпечення позову та заперечень від 21.04.2026 щодо заяви про забезпечення позову не містять зазначення обставин, які мають бути оцінені судом як виняткові, у зв`язку з чим заява належить до розгляду без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подану заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи, суд зазначає таке.

Згідно із статтею 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.05.2023 у справі № 906/1162/22, від 29.06.2023 у справі № 925/1316/22, від 18.05.2023 у справі № 910/14989/22, від 24.06.2022 у справі № 904/8506/21.

За загальним правилом достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Водночас слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення із заявою про забезпечення позову, а тому суди в кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає оцінку співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності прав чи законних інтересів, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивачів, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Аналіз наведених норм свідчить, що застосування заходів забезпечення позову не є автоматичним наслідком подання позову майнового характеру, а потребує встановлення судом наявності реальних ризиків невиконання рішення суду, підтверджених належними доказами.

Суд враховує, що сам по собі значний розмір позовних вимог та майновий характер спору не свідчать про існування загрози невиконання рішення суду без наведення конкретних обставин, які б указували на відповідні ризики.

Суд критично оцінює наведені доводи позивача щодо того, що сама по собі можливість відповідача в будь-який момент розпорядитися грошовими коштами, які знаходяться на його рахунках, не потребує доказування та є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до положень цивільного законодавства, грошові кошти є універсальним платіжним засобом, а їх власник наділений правом вільно володіти, користуватися та розпоряджатися ними. Разом з тим, сама по собі наявність у особи можливості вільного розпорядження грошовими коштами, з урахуванням їх правової природи, не свідчить про існування реальних ризиків утруднення чи неможливості виконання судового рішення.

Фактично, наведені у заяві доводи зводяться до припущення про потенційну можливість відчуження активів відповідачем у майбутньому, що не може розцінюватися як самостійна і достатня підстава для застосування заходів забезпечення позову. Інакше застосування такого підходу призвело б до автоматичного накладення арешту на кошти відповідача у кожній справі про стягнення грошових коштів, що суперечить правовій природі інституту забезпечення позову та вимогам процесуального закону.

Суд зазначає, що обґрунтоване припущення у розумінні статті 136 ГПК України має ґрунтуватися на конкретних фактичних обставинах та підтверджуватися належними доказами, які свідчать про реальність відповідного ризику. Такими обставинами можуть бути, зокрема, вчинення відповідачем дій, спрямованих на відчуження майна, зменшення активів, припинення діяльності, наявність ознак неплатоспроможності або інші дії, які об`єктивно ускладнюють виконання рішення суду.

Натомість у даному випадку позивач не навів та не підтвердив жодних конкретних обставин, які б свідчили про наявність у відповідача наміру чи фактичних дій щодо виведення грошових коштів або ухилення від виконання можливого рішення суду.

Факт не отримання поштового відправлення за зареєстрованою юридичною адресою товариства жодним чином не створює обґрунтованих підстав вважати, що відповідач вчиняє дії, спрямовані на ухилення від виконання рішення суду.

Крім того, суд враховує введений на території України воєнний стан, який негативно впливає на можливості ведення господарської діяльності. Арешт грошових коштів у значному розмірі на всіх банківських рахунках створить суттєві перешкоди у здійсненні господарської діяльності відповідача, та матиме зворотній ефект, позаяк унеможливить виконання зобов`язань як перед позивачем, так і перед іншими контрагентами, а також, всупереч твердженням заявника, призведе до спричинення збитків. Застосування такого заходу забезпечення без доведення обґрунтованої необхідності та без застосування зустрічного забезпечення суттєво порушить баланс інтересів сторін.

Вжиття судом заходів забезпечення позову спрямоване на реальне виконання судового рішення та не є засобом додаткового тиску чи додаткової відповідальності відповідача.

Щодо накладення арешту на майно підприємства, то заявник не надав суду жодних відомостей про таке майно, хоча дані Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно є відкритими. Посилання заявника на те, що йому не відомо про наявність майна у відповідача, жодним чином не обґрунтовує необхідність накладення такого арешту.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги, викладені у заяві ТОВ «Веда Інсталлінг» від 17.04.2026 про забезпечення позову не є обґрунтованими, у зв`язку з чим суд залишає таку заяву без задоволення.

Керуючись ст. ст. 136-140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Веда Інсталлінг» від 17.04.2026 про забезпечення позову у справі №911/1116/26 залишити без задоволення.

Ухвала підписана 22.04.2026, набирає законної сили в порядку ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України з моменту її підписання суддею та відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом строків, передбачених ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Конюх