ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2026 р. Справа № 910/3115/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сибіги О.М.

суддів: Кравчука Г.А.

Гончарова С.А.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 12.03.2026

Розглянувши матеріали апеляційної скарги Державної казначейської служби України

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.11.2025

про відмову у задоволенні заяви про виправлення помилки у наказі

повний текст складено 13.11.2025

у справі № 910/3115/25 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Прогресивні агротехнології"

до Державної митної служби України

про стягнення 139 626,80 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі № 910/3115/25 відмовлено в задоволенні заяви Державної казначейської служби України про виправлення помилки у наказі Господарського суду міста Києва від 02.09.2025 у справі № 910/3115/25.

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що в ч. 2 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. Безспірне списання коштів місцевих бюджетів для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам, а саме стягнення коштів з державного бюджету за шкоду, заподіяну внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень здійснюється органом Казначейства відповідно до пунктів 35 - 40 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 із змінами. Таким чино, саме на Державну казначейську службу України покладено обов`язок з виконання рішення суду у даній справі, що узгоджується з нормами ч. 2 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку з чим суд дійшов висновку відмовити у задоволенні заяви Державної казначейської служби України про виправлення помилки у наказі Господарського суду міста Києва від 02.09.2025 у справі № 910/3115/25.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі № 910/3115/25, 19.11.2025 Державна казначейська служба України звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі № 910/3115/25 та прийняти нову, якою заяву Державної казначейської служби України про виправлення помилки у наказі Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі № 910/3115/25 задовольнити. Одночасно, в тексті апеляційної скарги скаржником також заявлено клопотання, в якому просить звільнити Державну казначейську службу України від сплати судового збору або відстрочити його сплату до закінчення дії правового режиму воєнного стану в Україні.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що при прийнятті оскаржуваної ухвали судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету у даній справі є Держава Україна, а не Державна казначейська служба України, як помилково зазначено у наказі Господарського суду міста Києва від 02.09.2025 № 910/3115/25. За доводами скаржника, суд першої інстанції, посилаючись на положення статті 15 Закону України "Про виконавче провадження", дійшов помилкового висновку про необхідність визначити боржником за наказом Господарського суду міста Києва від 02.09.2025 у справі № 910/3115/25 Казначейство. Скаржник наголошує на тому, що Казначейство є органом виконання судових рішень про стягнення коштів з державного бюджету, а не боржником за наказом Господарського суду міста Києва від 02.09.2025 у справі № 910/3115/25.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2025 матеріали апеляційної скарги Державної казначейської служби України у справі № 910/3115/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Кравчук Г.А. Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали господарської справи № 910/3115/25.

11.12.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/3115/25.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2025 відмовлено Державній казначейській службі України у задоволенні клопотання про звільнення або відстрочення сплати судового збору, апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі № 910/3115/25 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків апеляційної скарги.

22.12.2025 від Державної казначейської служби України до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/3115/25 за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 та призначено розгляд справи на 12.03.2026.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу Державної казначейської служби України слід залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі № 910/3115/25 залишити без змін, з наступних підстав.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до п. 23 ч. 1 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову у внесенні виправлень до виконавчого документа.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 №18- рп/2012 Конституційний Суд України).

Стаття 18 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується зі статтею 326 цього кодексу визначає, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з ч. 1 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 Господарського процесуального кодексу України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (ч. 2 ст. 328 Господарського процесуального кодексу України).

Як встановлено судом, Товариство з обмеженою відповідальністю "Прогресивні агротехнології" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Державної митної служби України (відповідача) шкоди у розмірі 139 626,80 грн., завданої неправомірними діями та рішеннями посадових осіб відповідача, які полягають у незаконному прийнятті рішень про класифікацію товарів, відмові в прийнятті митних декларацій, митному оформленні та пропуску товарів на кордоні, позивачу завдані збитки, під час проходження процедури митного оформлення, відносно імпортованого позивачем товару за митними деклараціями 24UA30U4 та 24UA33U1.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.05.2025 у справі № 910/3115/25, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.08.2025, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогресивні агротехнології» задоволено повністю. Стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогресивні агротехнології» грошові кошти у розмірі 139 626,80 грн.

02.09.2025 на виконання вищевказаного рішення Господарським судом міста Києва видано відповідний наказ.

Зі змісту наказу Господарського суду міста Києва від 02.09.2025 у справі № 910/3115/25 вбачається, що боржником за вказаним наказом є Держава Україна (Державна казначейська служба України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, будинок 6, ).

05.11.2025 до Господарського суду міста Києва від Державної казначейської служби України надійшла заява про виправлення помилки в наказі, в якій просить виправити помилку в наказі Господарського суду міста Києва від 02.09.2025 у справі № 910/3115/25, вказавши правильно боржника - Державний бюджет України.

Механізм виконання судових рішень про стягнення коштів з бюджетних установ визначається Законом України "Про виконавче провадження", Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі - Порядок № 845).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Пунктом 2 Порядку № 845 визначено, що боржники - це визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання; виконавчі документи - це оформлені в установленому порядку виконавчі листи судів та накази господарських судів, видані на виконання рішень про стягнення коштів, а також інші документи, визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до п. 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Згідно з п. 5 Порядку № 845 під час виконання виконавчих документів органи Казначейства мають право, зокрема, повідомляти органу, який видав виконавчий документ, про наявність обставин, що ускладнюють чи унеможливлюють його виконання, у спосіб і порядку, які визначені таким документом, крім випадків виконання рішень про стягнення коштів за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, а також вживати інших заходів до виконання виконавчих документів.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 Цивільного кодексу України).

Разом з тим, відповідно до статті 170 Цивільного кодексу України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до пунктів 1, 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215, центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

З системного аналізу наведених норм законодавства слідує, що Державна казначейська служба України як орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, у цій справі є органом, через який держава бере участь у справі як сторона.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16 виснувала, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі, з урахуванням чого боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є «Держава Україна» як учасник цивільних відносин (частина 2 статті 2 Цивільного кодексу України).

При цьому, Державна казначейська служба України у даному випадку виступає органом, який відповідно до положень Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі - Порядок), здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам унаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Отже, кошти державного бюджету належать на праві власності державі, «Держава Україна», як учасник цивільних відносин, є боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету.

При цьому, в господарському процесі відповідно до ч. 4 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.

Державна казначейська служба України є уповноваженим державою органом, що здійснює списання коштів державного бюджету на виконання судових рішень про відшкодування шкоди, заподіяної юридичним особам внаслідок незаконних дій (бездіяльності).

Відтак, оскільки фактичне перерахування коштів Державного бюджету України здійснюється через органи державної влади у межах їхньої компетенції, в даному випадку через Державну казначейську службу України, висновок суду першої інстанції щодо зазначення у наказі Господарського суду міста Києва від 02.09.2025 у справі № 910/3115/25 боржником саме Державу Україна (Державна казначейська служба України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, будинок 6, ) є правильним.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі № 910/3115/25 прийнята з правильним застосуванням норм процесуального права.

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірної по суті ухвали суду, при ухваленні якої судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовано норми процесуального та матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди скаржника з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про виправлення помилки в наказі, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б дійти висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Доводи та аргументи апеляційної скарги жодним чином не доводять неправильне застосування чи порушення місцевим господарським судом норм процесуального права і не спростовують законних висновків суду про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви про виправлення помилки в наказі.

Всі інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, в задоволенні апеляційної скарги Державної казначейської служби України слід відмовити, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі № 910/3115/25 залишити без змін.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі № 910/3115/25 - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі № 910/3115/25 - залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Матеріали справи № 910/3115/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Сибіги О.М. у відпустці з 16.03.2026 по 27.03.2026 та перебуванням судді Гончарова С.А. у відпустці з 30.03.2026 по 03.04.2026, з 06.04.2026 по 09.04.2026 повний текст постанови складено та підписано 13.04.2026.

Головуючий суддя О.М. Сибіга

Судді Г.А. Кравчук

С.А. Гончаров