ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 року Справа № 902/1548/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Розізнана І.В. , суддя Крейбух О.Г.

без виклику учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР ІНВЕСТ ОЙЛ" на рішення Господарського суду Вінницької області від 14.01.2026 у справі №902/1548/25

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР ІНВЕСТ ОЙЛ"

до: Фермерського господарства "ДОВГОПОЛЮК"

про: стягнення 148 442,83 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 14.01.2026 у справі №902/1548/25 позов задоволено частково.

Стягнуто з Фермерського господарства "ДОВГОПОЛЮК" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР ІНВЕСТ ОЙЛ" 54 555,60 грн - штрафу, 17 067,95 грн - пені, 1 892,28 грн - інфляційних втрат, 3 303,47 грн - 3 % річних, 2 422,40 грн - витрат зі сплати судового збору та 10 000,00 грн - витрат на професійну правничу допомогу.

У частині стягнення 54 555,60 грн штрафу та 17 067,95 грн пені відмовлено.

Вказане рішення мотивоване тим, що заявлені до стягнення пеня, штраф, інфляційні втрати та 3% річних нараховано правильно, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Водночас, місцевий господарський суд повважав, що з урахуванням засад добросовісності, справедливості, пропорційності та розсудливості, наявні достатні правові підстави для зменшення розміру штрафу та пені на 50% і таким чином стягненню підлягає 54 555,60 грн штрафу та 17 067,95 грн пені.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "УКР ІНВЕСТ ОЙЛ" звернулося до суду із апеляційною скаргою 02.02.2026 через систему Електронний суд, в якій просить рішення господарського суду Вінницької області від 14.01.2026 у господарській справі №902/1548/25, в частині відмови у стягненні 54 555,60 грн штрафу та 17 067,95 грн пені - скасувати. Ухвалити в цій частині рішення, яким позовні вимоги ТОВ "УКР ІНВЕСТ ОЙЛ" до ФГ "ДОВГОПОЛЮК" щодо стягнення штрафу та пені задовільнити повністю, стягнувши з ФГ "ДОВГОПОЛЮК" на користь ТОВ "УКР ІНВЕСТ ОЙЛ" штраф в сумі 109 111,20 грн, та пеню в сумі 34 135,88 грн. В іншій частині рішення суду залишити без змін. Стягнути з ФГ "ДОВГОПОЛЮК" на користь ТОВ "УКР ІНВЕСТ ОЙЛ" понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн 00 коп., та на сплату судового збору в сумі 3 633 грн 60 коп.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає наступне:

- оскаржуване рішення в частині зменшення розміру штрафу та пені та відмова в стягненні в цій частині рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення в цій частині;

- з мотивувальної частини оскаржуваного рішення вбачається, що відповідач не надавав суду доказів, які б досліджувалися судом, та які б надавали суду право зменшити розмір пені;

- зменшення розміру штрафу та пені можливе лише при наданні відповідачем відповідних доказів для прийняття відповідного рішення судом;

- при прийнятті рішення в частині зменшення розміру штрафних санкцій суд послався на рішення ВС, в яких відповідач просив зменшити штрафні санкції, на відміну від даної справи, в якій відповідач жодним чином не відреагував на заявлені позовні вимоги. А в інших справах взагалі послався на рішення ВС, які не є ревалентними до даної справи;

- за відсутності клопотань та доказів відповідача, які б надавали суду право на застосування норми ч. 3 ст. 551 ЦК України, та, як наслідок, безпідставного зменшення судом розміру штрафних санкцій на 50%, оскаржуване рішення нівелює саме значення штрафу та пені як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів кредитора у зв`язку з порушенням його права на своєчасне (відповідно до строків, передбачених договором) отримання грошових коштів за надані ним послуги. Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до ст.ст. 86, 210 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу; на встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин; умови конкретних правовідносин; наявність/відсутність наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії. За таких обставин у суду першої інстанції були відсутні підстави для зменшення розміру штрафних санкцій за невиконання Відповідачем умов договору;

- позивачем понесені (будуть понесені) витрати за надання правової допомоги адвоката, які просить стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 124 ГПК України позивач подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

17.02.2026 на адресу суду надійшли матеріали справи №902/1548/25.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР ІНВЕСТ ОЙЛ" на рішення Господарського суду Вінницької області від 14.01.2026 у справі №902/1548/25. Роз`яснено, що розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР ІНВЕСТ ОЙЛ" на рішення Господарського суду Вінницької області від 14.01.2026 у справі №902/1548/25 буде здійснюватися без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження. Запропоновано часникам у справі подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в порядку ст. 263 ГПК України протягом 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

До Північно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив Фермерського господарства "ДОВГОПОЛЮК" на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить апеляційну скаргу позивача на рішення Господарського суду Вінницької області від 14.01.2026 по справі №902/1548/25 залишити без задоволення, а оскаржуване позивачем рішення суду - без змін. Судові витрати покласти на позивача.

18.03.2026 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР ІНВЕСТ ОЙЛ" надійшла відповідь на відзив, в якому позивач просить відзив відповідача на апеляційну скаргу у справі №902/1548/26, за позовом ТОВ "УКР ІНВЕСТ ОЙЛ" до ФГ "Довгополюк" про стягнення коштів - залишити без розгляду.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ГПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою про відкриття апеляційного провадження від 23.02.2026 встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом 15 днів з дня її вручення.

Приписами абз. 2 п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України передбачено, якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Відповідач отримав копію ухвали в електронному вигляді 23.02.2026 о 16:32 год., що підтверджується довідкою про доставку електронного документа.

Отже, за приписами абз. 2 п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України в даному випадку днем вручення вказаним особам копії ухвали суду апеляційної інстанції слід вважати 23.02.2026.

Таким чином, останній день 15-денний строк для подання відзиву на апеляційну скаргу припадає на 10.03.2026.

Відзив відповідача на апеляційну скаргу сформовано в системі Електронний суд 11.03.2026, а зареєстровано судом 12.03.2026.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Відповідач до закінчення строку для подання відзиву на апеляційну скаргу не подав відповідну заяву про продовження строку на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Отже, відзив відповідача на апеляційну скаргу необхідно залишити без розгляду.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийняття оскаржуваного рішення суду, зазначає наступне.

Судом встановленою, що 19.12.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр Інвест Ойл" (постачальник, позивач) та Фермерським господарством "Довгополюк" (замовник, відповідач) був укладений Договір поставки нафтопродуктів №76 (надалі -Договір), згідно п. 1.1. якого постачальник зобов`язується передати у власність відповідача нафтопродукти, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити Товар на умовах, визначених цим Договором.

Пунктом 4.1. Договору сторони передбачили, що ціна на Товар, що буде постачатися окремими партіями на підставі цього Договору, є договірною та буде визначатися Сторонами в рахунках-фактурах, видаткових накладних.

При цьому, пунктом 5.3. Договору обумовлено, що Постачальник має право відвантажити Покупцю Товар без передплати. Сторони домовилися, що у такому випадку Покупець зобов`язується сплатити за поставлений Товар протягом 3 (трьох) банківських днів з дати поставки Товару, що зазначена у видатковій накладній на Товар та/або в товарно-транспортній накладній на Товар, та/або Акті приймання-передачі Товару, в залежності від базису постачання.

Сторони пунктом 6.2 Договору передбачили, що у разі порушення строків оплати за поставлений товар Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період такого прострочення, за кожний день затримки від суми заборгованості, до моменту повної оплати поставленої партії Товару, не обмежуючись шестимісячним строком передбаченим п. 6 ст. 232 ГК України.

Також, в пункті 6.3. Договору передбачили, що у разі порушення строків оплати за поставлену партію Товару понад 10 (десять) календарних днів, Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику штраф у розмірі 20 (двадцяти) % від суми простроченого платежу.

Договір набирає чинності з дати його укладення (підписання) сторонами та діє протягом одного року, але в будь-якому разі до моменту повного та належного виконання сторонами усіх своїх зобов`язань за цим Договором. У випадку відсутності заяв сторін про розірвання Договору не пізніше ніж за 1 місяць до моменту закінчення строку, встановленого в цьому пункті Договору, Договір вважається автоматично пролонгованим на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах.

Вказаний договір підписано та скріплено печатками сторін.

Позивачем здійснено поставку нафтопродуктів, що підтверджується товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) №3 від 19.07.2025, за якою поставлено товар, що зазначено у видатковій накладній №783 від 19.07.2025 року на суму 545 556,00 грн.

Позивач стверджує, що на виконання умов Договору він неодноразово здійснював поставки пального Відповідачу, які він оплачував. Однак, відповідач оплату не провів за видатковими накладними:

Так, відповідач здійснив оплату за поставлений товар з порушенням встановлених строків:

19.09.2025 - на суму 245 556,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №692 від 19.09.2025;

03.10.2025 - на суму 150 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №757 від 03.10.2025;

01.11.2025 - на суму 150 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №111 від 01.11.2025.

На підтвердження наявності заборгованості, сторони підписали Акти звірки взаєморозрахунків, згідно яких станом на 31.07.2025 року заборгованість відповідача складала 545 556,00 грн.

Відтак, оскільки, відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, позивач вважає, що до стягнення підлягають: штраф в сумі - 109 111,20 грн, інфляційні втрати - 1 892,28 грн, 3% річних в сумі - 3 303,47 грн, пеня - 34 135,88 грн за визначені позивачем періоди прострочення.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про стягнення про стягнення за Договором поставки нафтопродуктів №76 від 19.12.2023 - 148 442,83 грн, з яких 109 111,20 грн штрафу, 34 135,88 грн пені, 1 892,28 грн інфляційних втрат та 3 303,47 грн 3 % річних за періоди з 23.07.2025 по 18.09.2025, з 19.09.2025 по 02.10.2025, з 03.10.2025 по 31.10.2025.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як зазначалося вище, скаржник просить рішення господарського суду Вінницької області від 14.01.2026 у господарській справі №902/1548/25 у частині відмови у стягненні 54 555,60 грн штрафу та 17 067,95 грн пені скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

Неустойкою (штрафом, пенею), за статтею 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України).

За приписами частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Згідно із частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Під час вирішення судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частиною третьою статті 551 ЦК), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При вирішенні питання про зменшення неустойки суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру неустойки. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19).

Суд зазначає, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

Застосоване у статті 551 ЦК словосполучення "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №904/3551/18, від 12.02.2020 у справі №916/2259/18, від 24.02.2020 у справі №917/686/19, від 26.02.2020 у справі №922/1608/19, від 15.04.2020 у справі №922/1607/19, від 04.10.2021 у справі №922/3436/20, від 10.11.2022 у справі №910/15705/21, від 01.02.2023 у справі №914/3203/21, від 22.05.2024 у справі № 911/95/20).

У постанові від 05.06.2024 у справі №910/14524/22 Велика Палата Верховного Суду зазначала, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до усталеної та послідовної практики Верховного Суду право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки судом поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін.

Визначення конкретного розміру, на який зменшуються належні до сплати штрафні санкції, належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20.10.2021 у справі №910/8396/20, від 08.10.2020 у справі №904/5645/19; від 14.04.2021 у справі №922/1716/20, від 05.03.2019 у справі №923/536/18; від 10.04.2019 у справі №905/1005/18; від 06.09.2019 у справі у справі №914/2252/18; від 30.09.2019 у справі №905/1742/18; від 14.07.2021 у справі №916/878/20.

Суд виходить з того, що при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій є постійними у правозастосуванні, що підтверджується сталою та послідовною практикою Верховного Суду.

Зокрема, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 вказала на те, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням частини третьої статті 551 ЦК України, а також досліджуватися та оцінюватися судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України. Такий підхід є усталеним в судовій практиці.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 911/2269/22 зазначила, що враховуючи висновок про індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, що виключає формування єдиних (для вирішення спорів про стягнення неустойки) критеріїв та алгоритму визначення підстав для зменшення розміру неустойки та критеріїв для встановлення розміру.

Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду, тобто у межах судового розсуду.

Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчить про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено. Наведене, у свою чергу, вимагає, щоб розмір неустойки відповідав принципам верховенства права.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.10.2024 у справі №911/952/22 сформувала висновки щодо застосування означених норм права, зокрема, в пунктах 213, 214, зазначила:

"213. Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

214. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчать про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права".

Крім того, у пункті 72 постанови від 05.06.2024 у справі №910/14524/22 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу та зазначила, зокрема: "зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку, за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів. Тому в питаннях підстав для зменшення розміру штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд вирішує це питання на власний розсуд з огляду на конкретні обставини, якими обумовлене таке зменшення".

Судом у цій справі взято до уваги те, що позивачем не наведено розмір збитків, завданих простроченням виконання зобов`язань відповідачем, ненавмисність дій відповідача, які призвели до прострочення виконання зобов`язання, вжиття заходів щодо повного виконання договору, відсутність основної заборгованості на день подання позовної заяви.

Також, проаналізувавши всі фактичні обставини з урахуванням засад справедливості, добросовісності, розумності, пропорційності та співмірності, суд апеляційної інстанції не встановив, що відповідач діяв недобросовісно у спірних правовідносинах.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору.

Суд звертає увагу, що пеня і штраф не є основною заборгованістю і, відповідно, при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі, з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів також враховує, що наявна у кредитора можливість стягнути з боржника надмірні грошові суми у формі неустойки спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Про це неодноразово вказував Верховний Суд (наприклад, постанова від 17.10.2023 у справі №913/162/22).

Суд апеляційної інстанції, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням встановлені обставини та подані докази, з урахуванням розумного балансу інтересів сторін, погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення заявлених до стягнення штрафних санкцій на на 50%, тобто до стягнення підлягають 54 555,60 грн штрафу та 17 067,95 грн пені.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 30.03.2021 у справі № 902/538/18 суд касаційної інстанції при вирішенні питання про зменшення розміру пені, відзначив, що зменшення неустойки (зокрема пені) є протидією необґрунтованому збагаченню однієї із сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення пені спрямоване на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагента на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій. З огляду на викладене, на підставі частини третьої статті 551 ЦК України, частини першої статті 233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру.

Отже, суд першої інстанції, враховуючи принципи добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, правомірно з власної ініціативи зменшив розмір неустойки (пені, штрафу) до її розумного розміру.

Заперечення апелянта, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, рішення Господарського суду Вінницької області від 14.01.2026 у справі №902/1548/25 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР ІНВЕСТ ОЙЛ" - без задоволення.

Судові витрати апеляційний суд розподіляє з урахуванням положень ст.ст. 123, 129 ГПК України та покладає на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР ІНВЕСТ ОЙЛ" на рішення Господарського суду Вінницької області від 14.01.2026 у справі №902/1548/25 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 14.01.2026 у справі №902/1548/25 - без змін.

2. Справу №902/1548/25 повернути до Господарського суду Вінницької області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складений "20" квітня 2026 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Крейбух О.Г.