РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.04.2026Справа № 910/1218/26
Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву

Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія "Укрем"» (03187, місто Київ, вулиця Заболотного Академіка, будинок 20, приміщення 4; ідентифікаційний код 33736763)

до

Товариства з обмеженою відповідальністю «Містобуд Інвест» (04210, місто Київ, проспект Івасюка Володимира, будинок 12ж; ідентифікаційний код 39514973)

про стягнення 85 201,07 грн,

Без повідомлення (виклику) сторін.

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ.

Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія "Укрем"» (далі - ТОВ «Компанія "Укрем"»/позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Містобуд Інвест» (далі - ТОВ «Містобуд Інвест»/відповідач) про стягнення 85 201,07 грн, у тому числі: 28 720,14 грн - основного боргу, 2 828,84 грн - пені, 31 813,50 грн - процентів за користування товарним кредитом, 18 170,17 грн - інфляційних втрат та 3 668,42 грн - 3% річних, у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором поставки товарів №ПКЗа/2/4-2021 від 12.02.2021.

Процесуальні дії у справі, розгляд заяв, клопотань

Господарський суд міста Києва ухвалою від 11.02.2026 позовну заяву прийняв до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

25.02.2026 через систему «Електронний суд» від ТОВ «Компанія "Укрем"» надійшла заява про розподіл судових витрат, в якій позивач просить суд стягнути з ТОВ «Містобуд Інвест» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн.

26.02.2026 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 28 720,14 грн.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що після звернення позивача до суду з цим позовом, ТОВ «Містобуд Інвест» сплатило на користь ТОВ «Компанія "Укрем"» суму основного боргу у розмірі 28 720,14 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1 від 16.02.2026.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Отже, з огляду на те, що після звернення ТОВ «Компанія "Укрем"» до суду із цим позовом ТОВ «Містобуд Інвест» погасило заборгованість на суму 28 720,14 грн, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі в цій частині, у зв`язку із відсутністю предмету спору.

Таким чином, суд розглядає позовні вимоги ТОВ «Компанія "Укрем"» до ТОВ «Містобуд Інвест» про стягнення 2 828,84 грн - пені, 31 813,50 грн - процентів за користування товарним кредитом, 18 170,17 грн - інфляційних втрат та 3 668,42 грн - 3% річних.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Компанія "Укрем"» зазначає, що на виконання умов договору поставки товарів №ПКЗа/2/4-2021 від 12.02.2021 періодично здійснювало поставку товару, який прийнятий ТОВ «Містобуд Інвест», але останнє здійснювало оплату із порушенням строків та не у повному обсязі.

Позиція відповідача.

ТОВ «Містобуд Інвест» відзиву на позовну заяву не надало, при цьому, було належним чином повідомлено про відкриття провадження у справі, що підтверджується повідомленням про доставлення 12.02.2026 ухвали суду від 11.02.2026 до електронного кабінету відповідача.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

12.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія "Укрем"» (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Містобуд Інвест» (далі - покупець) укладено договір поставки товарів №ПКЗа/2/4-2021, відповідно до якого постачальник зобов`язався протягом дії цього договору постачати та передавати у власність покупця товар, а покупець зобов`язався приймати товар та оплачувати його на умовах, визначених цим договором.

Найменування, одиниця обліку, кількість та асортимент товару зазначаються в накладних, що складаються з урахуванням замовлень покупця (п. 1.2. договору).

За умовами п. 2.2. та п. 2.3. договору ціна товару встановлюється постачальником на момент його відвантаження та відображається у накладній. Сторони домовилися, що ціна на товар є звичайною ціною в розумінні п. 14.1.71 Податкового кодексу України. Ціна договору визначається сумою вартості товару, поставленого відповідно до умов договору.

Згідно з п. 4.1. договору покупець зобов`язаний оплатити поставлений товар (партію товару) протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати, яка зазначена у накладній, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника. Покупець має право здійснити оплату поставленого товару частинами, в межах зазначеного у цьому пункті терміну, а також має право на дострокову оплату.

У відповідності до п. 8.2. договору за порушення строку оплати товару (партії товару), визначеного розділом 4 договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Пеня обчислюється від суми простроченого платежу, за кожен день такого прострочення.

Пунктом 8.5. договору передбачено, у випадку прострочення оплати за поставлений товар, відповідно до положень ст. 536 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язується сплатити на користь постачальника проценти у розмірі 26% річних, які нараховуються на суму заборгованості.

Договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 01.03.2022 (п. 12.1. договору).

За твердженням ТОВ «Компанія "Укрем"» на виконання умов цього договору позивач здійснив поставку товару, проте відповідач оплату за отриманий товар здійснював не у повному обсязі та з порушенням строків оплати.

12.05.2025 позивач надіслав на адресу відповідача претензію про стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 43 084,14 грн.

15.05.2025 ТОВ «Містобуд Інвест» гарантійним листом за вих. №150501 підтвердило заборгованість перед позивачем у розмірі 43 084,14 грн та гарантувало погасити її згідно із наведеним у цьому листі графіком у період з 30.05.2025 по 31.03.2026 по 3 591,00 грн кожного місяця та 30.04.2026 у розмірі 3 583,14 грн.

В подальшому, відповідач частково погасив заборгованість на загальну суму 14 364,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №9371 від 26.05.2025, №9415 від 30.06.2025, №9427 від 04.08.2025 та №9438 від 04.09.2025.

25.11.2025 позивач надіслав на адресу відповідача претензію про стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 28 720,14 грн.

16.02.2026 згідно із платіжною інструкцією №1 відповідач погасив заборгованість перед позивачем у сумі 28 720,14 грн.

Отже, з огляду на порушення ТОВ «Містобуд Інвест» зобов`язань за договором поставки товарів №ПКЗа/2/4-2021 від 12.02.2021 щодо своєчасної та повної оплати за поставлений товар, ТОВ «Компанія "Укрем"» нараховує та просить суд стягнути з відповідача 2 828,84 грн - пені, 31 813,50 грн - процентів за користування товарним кредитом, 18 170,17 грн - інфляційних втрат та 3 668,42 грн - 3% річних.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до змісту ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Отже, судом вище встановлено, що 12.02.2021 між позивачем та відповідачем укладено договір поставки товарів №ПКЗа/2/4-2021, на виконання умов якого позивач поставляв, а відповідач приймав товар.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що згідно із п. 4.1. договору покупець зобов`язаний оплатити поставлений товар (партію товару) протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати, яка зазначена у накладній, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника. Покупець має право здійснити оплату поставленого товару частинами, в межах зазначеного у цьому пункті терміну, а також має право на дострокову оплату.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач оплату за поставлений товар здійснював не у повному обсязі та з порушенням погоджених строків.

Зокрема, станом на день звернення позивача до суду із цим позовом у відповідача існувала заборгованість у розмірі 28 720,14 грн, як складалася із заборгованості:

- за видатковою накладною №9321 від 02.09.2021 у розмірі 11 784,00 грн (кінцевий строк оплати - 16.09.2021 включно);

- за видатковою накладною №10670 від 30.09.2021 у розмірі 5 892,00 грн (кінцевий строк оплати - 14.10.2021 включно);

- за видатковою накладною №13107 від 26.11.2021 у розмірі 12 528,00 грн (кінцевий строк оплати - 10.12.2021 включно);

- за видатковою накладною №309 від 14.01.2022 у розмірі 456,00 грн (кінцевий строк оплати - 28.01.2022 включно).

Проте, відповідач погасив заборгованість у цій сумі 16.02.2026 згідно із платіжною інструкцією №1.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Отже, як встановлено судом вище, ТОВ «Містобуд Інвест» здійснювало оплату за поставлений товар із порушенням строків, погоджених у п. 4.1. договору, при цьому, на підтвердження зворотного відповідач не надав суду інших доказів.

Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, позивач на підставі п. 8.2. договору нарахував пеню у розмірі 2 828,84 грн, на підставі п. 8.5. договору нарахував проценти за користування товарним кредитом у сумі 31 813,50 грн, а також 3% річних у розмірі 3 668,42 грн та інфляційні втрати у сумі 18 170,17 грн.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Відповідно п. 8.2. договору за порушення строку оплати товару (партії товару), визначеного розділом 4 договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Пеня обчислюється від суми простроченого платежу, за кожен день такого прострочення.

Крім того, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені, 3% та інфляційних втрат, і встановив, що при нарахуванні 3% річних та інфляційних втрат ТОВ «Компанія "Укрем"» допустило арифметичні помилки, разом із тим, оскільки заявлений їх розмір не перевищує суми, обчисленої судом, ці суми підлягають задоволенню.

Частиною 5 статті 694 ЦК України передбачено, що у разі якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов`язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Так, пунктом 8.5. договору передбачено, у випадку прострочення оплати за поставлений товар, відповідно до положень ст. 536 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язується сплатити на користь постачальника проценти у розмірі 26% річних, які нараховуються на суму заборгованості.

Суд звертає увагу, що проценти річних, про які йдеться у частині 2 статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу. Так, стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України). Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини 2 статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов`язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов`язання.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.12.2018 у справі №908/639/18.

Отже, суд перевірив наданий позивачем розрахунок процентів за користування коштами у розмірі 26%, та встановив, що при їх обчисленні позивачем також допущено арифметичну помилку, проте їх розмір не перевищує розміру обчисленого судом, що має наслідком задоволення цієї вимоги.

ВИСНОВКИ СУДУ.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія "Укрем"» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Містобуд Інвест» про стягнення 2 828,84 грн - пені, 31 813,50 грн - процентів за користування товарним кредитом, 18 170,17 грн - інфляційних втрат та 3 668,42 грн - 3% річних.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, суд звертає увагу сторін, що згідно із ч. 3 ст. 130 ГПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Отже, з огляду на заяву позивача про стягнення із відповідача судового збору в повному обсязі, судовий збір покладається на відповідача.

Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн, суд встановив таке.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані із витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом ч. 1, 3 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Статтею 126 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав: договір про надання правової (правничої) допомоги №0202 від 02.02.2026, укладений між адвокатом Медведською В.В. та ТОВ «Компанія "Укрем"»; акт приймання-передачі наданих послуг до цього договору від 16.02.2026, відповідно до якого адвокатом надано позивачу послуги з правової (правничої) допомоги на загальну суму 9 000,00 грн; детальний опис наданих послуг адвокатом за договором про надання правової (правничої) допомоги №0202 від 02.02.2026; платіжну інструкцію №3161 від 19.02.2026 на суму 9 000,00 грн.

Отже, з наведеного вбачається, що позивач надав суду належні докази понесення витрат на професійну правничу допомогу в межах цієї справи у розмірі 9 000,00 грн, що має наслідком задоволення цієї вимоги.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія "Укрем"» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Містобуд Інвест» в частині стягнення заборгованості у розмірі 28 720,14 грн - закрити.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія "Укрем"» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Містобуд Інвест» в частині стягнення 2 828,84 грн - пені, 31 813,50 грн - процентів за користування товарним кредитом, 18 170,17 грн - інфляційних втрат та 3 668,42 грн - 3% річних - задовольнити.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Містобуд Інвест» (04210, місто Київ, проспект Івасюка Володимира, будинок 12ж; ідентифікаційний код 39514973) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія "Укрем"» (03187, місто Київ, вулиця Заболотного Академіка, будинок 20, приміщення 4; ідентифікаційний код 33736763) 2 828 (дві тисячі вісімсот двадцять вісім) грн 84 коп. - пені, 31 813 (тридцять одну тисячу вісімсот тринадцять) грн 50 коп. - процентів за користування товарним кредитом, 18 170 (вісімнадцять тисяч сто сімдесят) грн 17 коп. - інфляційних втрат, 3 668 (три тисячі шістсот шістдесят вісім) грн 42 коп. - 3% річних, 9 000 (дев`ять тисяч) грн - витрат на професійну правничу допомогу та 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп. - судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Суддя Віта БОНДАРЧУК