ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

21 квітня 2026 року Справа № 903/141/26

Господарський суд Волинської області у складі:

головуючого судді Гарбара Ігоря Олексійовича

секретар судового засідання Гандзілевська Яна Вікторівна

за участю представників сторін:

від позивача: Лемішка І.П.

від відповідача: Загоруйко О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку в режимі відеоконференції у приміщенні Господарського суду Волинської області справу №903/141/26 за позовом Акціонерного товариства Концерн галнафтогаз до Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

16.02.2026 представник Акціонерного товариства Концерн галнафтогаз сформував в системі Електронний суд позов до Луцької міської ради, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Луцької міської ради від 28.01.2026 №87/101 Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок комунальної власності на вул. Львівській, 75-А у м. Луцьку.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що АТ КОНЦЕРН ГАЛНАФТОГАЗ є власником об`єкта нерухомого майна (об`єкта незавершеного будівництва), яке розташоване на земельній ділянці, сплачує орендну плату за фактичне користування земельною ділянкою, тобто є користувачем земельної ділянки, неможливість передачі земельної в користування іншим особам, крім позивача встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили.

Також, просить суд витребувати в Луцької міської ради:

-копію рішення сесії Луцької міської ради від 28.01.2026 Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок комунальної власності на вул. Львівській, 75-А у м. Луцьку;

-копії витягів із протоколів засідань постійної комісії з питань земельних відносин та земельного кадастру від 17.10.2018 № 83 та від 04.11.2019 № 108 щодо поділу земельної ділянки на вул. Львівській, 75-А у м. Луцьку;

- копії листа Луцької міської ради від 01.02.2021 № 1.1-30/562/2021 та адресованого АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ КОНЦЕРН ГАЛНАФТОГАЗ щодо поділу земельної ділянки комунальної власності площею 0,4092 га вул. Львівській, 75-А у м. Луцьку та докази його надсилання;

-копії всіх інших документів, на підставі яких Луцькою міською радою приймалось рішення від 28.01.2026 Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок комунальної власності на вул. Львівській, 75-А у м. Луцьку.

В обґрунтування вказує, що оскільки частина документів, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, перебуває у володінні Луцької міської ради та відсутня у позивача, а самостійне отримання таких доказів є неможливим (позивачем направлено адвокатський запит вих. № 09-02/26 від 09.02.2026 року на який відповідачем не надано відповідь).

Ухвалою суду від 19.02.2026 позовну заяву Акціонерного товариства Концерн галнафтогаз до Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, залишено без руху. Позивачу не пізніше 10-ти календарних днів з дня вручення ухвали усунути недоліки позовної заяви, а саме подати: докази направлення відповідачу на юридичну адресу копії позовної заяви і доданих до неї документів (опис вкладення в поштовий конверт, касовий чек або розрахункова квитанція).

Позивач ухвалу суду отримав 19.02.2026, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Отже, строк для усунення недоліків до 02.03.2026.

27.02.2026 представник Акціонерного товариства Концерн галнафтогаз сформував в системі Електронний суд заяву про усунення недоліків, якою долучив докази надіслання позовної заяви відповідачу.

Ухвалою суду від 27.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 24.03.2026 року о 11:15 год. Зобов`язано відповідача не пізніше ніж у 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду:

-копію рішення сесії Луцької міської ради від 28.01.2026 Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок комунальної власності на вул. Львівській, 75-А у м. Луцьку;

-копії витягів із протоколів засідань постійної комісії з питань земельних відносин та земельного кадастру від 17.10.2018 № 83 та від 04.11.2019 № 108 щодо поділу земельної ділянки на вул. Львівській, 75-А у м. Луцьку;

- копії листа Луцької міської ради від 01.02.2021 № 1.1-30/562/2021 та адресованого АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ КОНЦЕРН ГАЛНАФТОГАЗ щодо поділу земельної ділянки комунальної власності площею 0,4092 га вул. Львівській, 75-А у м. Луцьку та докази його надсилання;

-копії всіх інших документів, на підставі яких Луцькою міською радою приймалось рішення від 28.01.2026 Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок комунальної власності на вул. Львівській, 75-А у м. Луцьку.

09.03.2026 представник відповідача сформував в системі «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому просить суд:

1. Закрити провадження у зв`язку з непідсудністю справи судам господарської юрисдикції;

2. У разі якщо суд відмовить у закритті провадження у задоволенні позову відмовити повністю.

В обгрунтування закриття провадження по справі вважає, що стадія надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок також є стадією процесу можливого отримання права користування земельною ділянкою комунальної власності, а тому цей спір також є публічно-правовим. Посилається на висновки, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2026 у справі № 380/624/16.

Щодо суті позову доводить, Луцька міська рада при прийнятті оскаржуваного рішення, діяла в межах повноважень, визначених чинним законодавством, як представницький орган Луцької міської територіальної громади, оскільки було надано дозвіл на складання технічної документації з поділу щодо земельної ділянки саме комунальної власності. Позивач на цей час не є орендарем або постійними землекористувачами спірної земельної ділянки з кадастровим номером, оскільки відповідний документ (договір оренди землі) або рішення Луцької міської ради про надання земельної ділянки в постійне користування відсутнє. АТ «КОНЦЕРН ГАЛНАФТОГАЗ» не підпадає під визначення землекористувач в розумінні підпункту 269.1.1.2. пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України; АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КОНЦЕРН ГАЛНАФТОГАЗ» не є землекористувачем в розумінні чинного земельного та податкового законодавства, а тому посилання на те, що при прийнятті оскаржуваного рішення Луцької міської ради від 28.01.2026 №87/101 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок комунальної власності на вул. Львівській, 75-А у м. Луцьку» не було згоди отримано зазначеного товариства є безпідставними. Стадія надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок також є стадією процесу можливого отримання права користування земельною ділянкою комунальної власності, а тому цей спір також є публічно-правовим.

09.03.2026 представник відповідача сформував в системі «Електронний суд» заяву про закриття провадження у зв`язку з непідсудністю справи судам господарської юрисдикції;

13.03.2026 від представника позивача надійшли наступні документи:

1. Заперечення на заяву про закриття провадження у справі, в яких просить суд відмовити в задоволенні заява Луцької міської ради про закриття провадження у справі.

2.Відповідь на відзив, в якій зазначив, що всі доводи відзиву Луцької міської ради є необгрунтованими, а тому позов підлягає до задоволення.

17.03.2026 представник відповідача сформував в системі «Електронний суд» на вимогу ухвали суду заяву, якою долучив наступні документи:

-рішення сесії Луцької міської ради від 28.01.2026 Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок комунальної власності на вул. Львівській, 75-А у м. Луцьку ;

-витяг з протоколу засідання постійної комісії з питань земельних відносин та земельного кадастру від 17.10.2018 № 84. Звертає, увагу, що в ухвалі суду зазначено номер протоколу 83, разом з тим, питання яке стосується зазначеної судової справи розглядалось за номером 84;

-витяг з протоколу засідання постійної комісії з питань земельних відносин та земельного кадастру від 04.11.2019 № 108;

-лист Луцької міської ради від 01.02.2021 № 1.1-30/562/2021, адресованого АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ КОНЦЕРН ГАЛНАФТОГАЗ щодо поділу земельної ділянки комунальної власності площею 0,4092 га на вул. Львівській, 75-А у м. Луцьку;

-витяг з протоколу засідання постійної комісії з питань земельних відносин та земельного кадастру від 27.01.2026 № 89.

23.03.2026 представник позивача сформував в системі «Електронний суд» додаткові пояснення.

Протокольною ухвалою від 24.03.2026 суд відклав розгляд справи в підготовчому судовому засіданні на 21.04.2026 об 11:30 год в режимі відеоконференції за заявою представника позивача адвоката Лемішка І.П. Визнав обов`язковою явку представника Луцької міської ради.

В судовому засіданні представник позивача просив суд відмовити у задоволенні клопотання про закриття провадження по справі за безпідставністю, аргументи викладені у запереченнях

В судовому засіданні представник відповідача просив суд закрити провадження по справі, оскільки спір є публічно-правовим, а тому справа не підсудна господарському суду.

Заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року в справі № 750/3917/17 (провадження № 14-24цс20) вказано, що «особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Статтею 120 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України) визначено особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, який також пов`язаний з переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 120 ЗК України, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

При цьому, під час застосування положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України судам слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Такі правові висновки викладені Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №689/26/17 (провадження № 14-47цс20) Велика Палата Верховного Суду не встановила правових підстав для відступлення від наведених висновків та погодилася із застосуванням судами статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України.

Частиною 1 статті 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Статтею 152 Земельного кодексу України встановлено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що в разі звернення з вимогами про визнання незаконним та скасування, зокрема, правового акта індивідуальної дії, виданого органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, встановленню та доведенню підлягають як обставини, що оскаржуваний акт суперечить актам цивільного законодавства (не відповідає законові), так і обставини, що цей акт порушує цивільні права або інтереси особи, яка звернулась із відповідними позовними вимогами, а метою захисту порушеного або оспорюваного права є відповідні наслідки у вигляді відновлення порушеного права або охоронюваного інтересу саме особи, яка звернулась за їх захистом. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №903/857/18, від 20.08.2019 у справі №911/714/18.

Отже, підставами для визнання недійсним (незаконним) акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, і водночас порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі та можливість за результатами розгляду позову відновити порушене право позивача. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 05.12.2019 року у справі №914/73/18, від 14.01.2020 року у справі №910/21404/17, від 23.12.2020 року у справі №914/2057/18.

Отже, вказана позовна заява спрямована на захист майнових цивільних прав позивача, а саме права користування земельною ділянкою та права власності як власника об`єкта незавершеного будівництва.

Відповідно до ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (щодо виконання господарських договорів, приватизації державного майна, корпоративні спори, спори щодо захисту економічної конкуренції, справи про банкрутство тощо).

Як неодноразово звертала увагу Велика Палата Верховного Суду у прийнятих нею постановах, при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суб`єктного складу такого спору, суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 127/21764/17, від 23 березня 2021 року у справі 367/4695/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово формувала правові позиції, відповідно до яких юрисдикція судового спору визначається за предметом спору, тобто за змістом та дійсним характером спірних правовідносин.

Так, публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 805/4505/16-а). Натомість приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 804/14471/15).

Розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речове право на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

АТ «КОНЦЕРН ГАЛНАФТОГАЗ», обґрунтовуючи підстави позову, посилається на те, що є власником об`єкта незавершеного будівництва та користувачем земельної ділянки, однак оспорюваними рішеннями відповідача без дозволу як користувача земельної ділянки надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу даної земельної ділянки.

Таким чином, зважаючи на характер спірних правовідносин, спір у даній справі не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, а виник вже із майнових відносин приватноправового характеру, а тому, з урахуванням суб`єктного складу сторін, розгляд цих вимог має здійснюватися в порядку господарського судочинства.

Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 09.10.2024 у справі №922/3614/21.

Щодо посилання відповідача на постанову від 17.10.2018 у справі №380/624/16, суд зауважує, що дана справа є не релевантною та прийнята у інших правовідносинах (не подібних із даною справою).

З врахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що дана справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а тому заява представника відповідача про закриття провадження по справі до задоволення не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 ГПК України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Приймаючи до уваги, що в підготовчому засіданні були вирішені питання, зазначені у ч.2 ст. 182 ГПК України, з огляду на відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання та оголошення в ньому перерви, суд протокольною ухвалою від 21.04.2026 відмовив за безпідставністю в задоволенні усного клопотання представника Луцької міської ради про поновлення строку для подання додаткових доказів у справі. Закрив підготовче провадження у справі та призначив розгляд справи по суті на 19.05.206 о 10.30 год. в режимі відеоконференції за заявою представника позивача адвоката Лемішка І.П.

Згідно з ч. 2 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне постановити ухвалу про повідомлення Акціонерного товариства Концерн галнафтогаз та Луцької міської ради про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті.

Керуючись ст.ст. 120, 231, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1.В задоволенні заяви представника відповідача про закриття провадження по справі, відмовити.

2. Повідомити Акціонерне товариство Концерн галнафтогаз та Луцьку міську раду про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті на 19 травня 2026 року о 10:30 год. в режимі відеоконференції за заявою представника позивача адвоката Лемішка І.П.

Судове засідання відбудеться в приміщенні господарського суду Волинської області (пр. Волі, 54а, м. Луцьк,43010) в залі судових засідань №103.

Ухвала господарського суду набирає законної сили з моменту її оголошення відповідно до ч. 1 ст. 235 ГПК України.

Ухвали суду можуть бути оскаржені до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повна ухвала суду підписана 23.04.2026.

Суддя І. О. Гарбар