cправа № 914/746/25
Судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Волковицької Н. О. до постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 09.04.2026 у справі № 914/746/25
Так, постановою Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 09.04.2026 у справі № 914/746/25 касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця Сівохіна Павла Івановича задоволено; постанову Західного апеляційного господарського суду від 18.11.2025 і рішення Господарського суду Львівської області від 10.07.2025 у справі № 914/746/25 скасовано; ухвалено у справі № 914/746/25 нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства "Центральний ринок" Шептицької міської ради до Фізичної особи - підприємця Сівохіна Павла Івановича про зобов`язання вчинити дії відмовлено.
При ухваленні вказаного судового рішення, зокрема, суддею Волковицькою Н. О., висловлено окрему думку, суть якої полягає в такому.
Короткий зміст позовних вимог
1.1. У березні 2025 року Комунальне підприємство "Центральний ринок" Шептицької міської ради (далі - КП "Центральний ринок", Підприємство та/або Позивач) звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Сівохіна Павла Івановича (далі - ФОП Сівохін П. І., Підприємець та/або відповідач), в якому просило зобов`язати Відповідача звільнити торговельне місце площею 11,47 м2, яке відображено на схемі розташування торговельних місць на ринку (додаток № 1 до договору) за № 586, шляхом демонтажу тимчасової споруди некапітальної забудови - контейнера, що використовується у торговельній діяльності.
1.2. Позов арґументовано тим, що строк дії укладеного між сторонами договору оренди торговельного місця сплив 31.12.2024, поновлений він за згодою сторін чи без неї не був, а отже, Відповідач після зазначеної дати не має правової підстави здійснювати торгівлю на комунальному ринку. При цьому в добровільному порядку виконувати вимогу Позивача про звільнення торговельного місця Відповідач відмовився, що і змусило КП "Центральний ринок" звернутися до суду з позовом про зобов`язання Відповідача звільнити займане торговельне місце шляхом демонтажу тимчасової споруди (контейнера).
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.1. Рішенням Господарського суду Львівської області від 10.07.2025, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 18.11.2025, позов КП "Центральний ринок" задоволено. Зобов`язано ФОП Сівохіна П. І. звільнити торговельне місце площею 11,47 м2, яке відображено на схемі розташування торговельних місць на ринку (додаток № 1 до договору) за № 586, шляхом демонтажу тимчасової споруди некапітальної забудови - контейнера, що використовується у торговельній діяльності.
2.2. Рішення та постанова аргументовані тим, що безпосередньо Правила торгівлі на ринках, затверджені спільним наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 26.02.2002 № 57/188/84/105 (далі - Правила торгівлі на ринках) передбачають укладення між адміністрацією ринку і фізичними особами - підприємцями, що займаються торговельною діяльністю, договорів на визначений термін, які за своєю природою є договорами оренди торговельних місць. Укладений між сторонами договір оренди від 27.03.2024 діяв до 31.12.2024 і не був продовжений, а відтак після вказаної дати відповідач втратив статус орендаря і у нього відсутні правові підстави користуватися відповідним торговельним місцем на території ринку.
2.3. Постановою Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду (далі - Палата) від 09.04.2026 касаційну скаргу ФОП Сівохіна П. І. задоволено; постанову Західного апеляційного господарського суду від 18.11.2025 і рішення Господарського суду Львівської області від 10.07.2025 у справі № 914/746/25 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Погоджуючись із резолютивною частиною ухваленої Верховним Судом у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду постанови від 09.04.2026 у справі № 914/746/25, не можу погодитися із мотивами її ухвалення з таких підстав.
Обґрунтування позиції Верховного Суду в цій справі
3.1. Постанова Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від від 09.04.2026 у справі № 914/746/25 обґрунтована аналізом змісту норм пунктів 2, 3 Положення про основні вимоги до організації діяльності продовольчих, непродовольчих та змішаних ринків, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.2009 № 868 (далі - Положення № 868), та пунктів 2, 5, 7, 13, 18- 20 Правил торгівлі на ринках, згідно з якими торговельний ринок - це простір для здійснення підприємницької діяльності, який має своє правове регулювання, де адміністрація ринку виступає організатором, а продавці - безпосередніми реалізаторами товарів. У свою чергу торговельне місце на ринку - це площа, відведена для розміщення необхідного для торгівлі інвентарю (вагів, лотків тощо) та здійснення продажу продукції з прилавків (столів), транспортних засобів, причепів, візків (у тому числі ручних), у контейнерах, кіосках, палатках тощо. Право на зайняття торговельних місць на ринку на визначений термін та реалізацію бажаних товарів продавці отримують унаслідок укладення письмових угод із адміністрацією, які передбачають, зокрема, внесення за це відповідної плати.
3.2. При цьому Палата зауважила, що використання підприємцями наданих адміністрацією торговельних місць (площ) не є тотожним використанню земельних ділянок під цими ринками, павільйонів розміщених на їх території і т.п., хоча безумовно тим чи іншим способом передбачає їх експлуатацію. Договори оренди торговельних місць на ринках не є класичними договорами найму в контексті передачі орендарям пулу правомочностей орендодавця. Обсяг такий правомочностей значно вужчий за аналогічний обсяг, який отримує орендар нерухомості, включаючи, але не обмежуючись, правом володіння, яке відсутнє при оренді торговельного місця, але наявне при оренді нерухомого майна, а відтак безумовне розповсюдження на правовідносини, що виникають при укладенні, зміні, розірванні, продовженні таких договорів приписів Закону України від 03.10.2019 № 157-ІХ "Про оренду державного та комунального майна", введеного у дію з 01.02.2020 (далі - Закон України № 157-ІХ), є помилковим.
3.3. Крім того, дійшовши висновку про те, що приписи Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) не позбавляють учасників цивільного обороту права укладення договору, за яким одна сторона надає іншій правомочності, що зумовлюють можливість тимчасового використання земельної ділянки, іншого нерухомого майна або їх частини, Палата виснувала, що такий договір може бути укладений за зразком договору найму (оренди) нерухомого майна, але не містити право володіння ним тимчасовим володільцем.
3.4. Водночас, аналізуючи положення статті 3 Закону України № 157-IX, якою, зокрема, визначено перелік об`єктів оренди, Палата зазначила, що торговельне місце як площа, відведена для розміщення необхідного для торгівлі інвентарю та здійснення продажу продукції на ринках не підпадає під жодне із визначень об`єктів оренди за Законом України № 157-IX, а тому і передбачені ним процедури, зокрема, щодо укладення та продовження договорів оренди комунального майна до договорів оренди торговельних місць очевидно не застосовні.
3.5. Таким чином, ураховуючи наведені вище міркування щодо правової природи договорів користування торговельним місцем, Палата відступила від викладеного у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.03.2025 у справі № 914/622/24 (зі спору в подібних правовідносинах) висновку про те, що підставою виникнення правовідносин між позивачем та відповідачем був договір, який за своєю правовою природою є договором оренди комунального майна, тому спеціальним Законом, який регулює спірні правовідносини є Закон України № 157-IX, а враховуючи, що договір оренди був укладений та закінчувався під час воєнного стану, такі відносини регулюються також і постановою Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634 "Про особливості оренди державного і комунального майна у період воєнного стану" (далі - постанова КМУ № 634), і в свою чергу виснувала, що дія Закону України № 157-IX не розповсюджуються на правовідносини з укладення, зміни та продовження договорів оренди торговельних місць (площ), незважаючи на те, де саме такі місця знаходяться (вулиця, тимчасовий павільйон, капітальна будівля) і до якої форми власності належать. Такі правовідносини регулює ЦК України, а також підзаконні нормативно-правові акти, зокрема Положення № 868 і Правила торгівлі на ринку.
3.6. Як наслідок, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, Палата, констатувавши встановлені судами попередніх інстанцій обставини направлення орендодавцем (КП "Центральний ринок") вимоги про звільнення Підприємцем торговельного місця лише 21.02.2025, тобто зі спливом місячного строку, передбаченого статтею 764 ЦК України, погодилася з доводами Відповідача (скаржника) про те, що укладений між сторонами на строк до 31.12.2024 договір оренди від 27.03.2024 вважається поновленим на строк, який був встановлений цим договором, тобто до 31.12.2025, що виключає задоволення поданого КП "Центральний ринок" у березні 2025 року позову про звільнення ФОП Сівохіним П. І. орендованого торговельного місця.
Аргументи щодо незгоди з постановою Палати від 09.04.2026 у справі № 914/746/25 полягають у такому:
3.7. Вважаю помилковим висновок Палати щодо непоширення дії Закону України № 157-IX на правовідносини з укладення, зміни та продовження договорів оренди торговельних місць (площ) на комунальних ринках, оскільки, по-перше, у силу положень частини третьої статті 759 ЦК України (у редакції, чинній із 08.03.2024, тобто станом на час виникнення спірних правовідносин) Закон України № 157-ІХ є спеціальним законом у сфері регулювання відносин оренди державного та комунального майна, яким передбачено особливості найму (оренди) державного і комунального майна, зокрема, наразі вичерпно визначено випадки непоширення його дії на відносини оренди певних об`єктів державного і комунального майна, до яких (об`єктів) не включено торговельні місця на території комунальних ринків.
По-друге, у пункті 4 Положення № 868 Кабінет Міністрів України чітко визначив необхідність укладення між Підприємцем, який провадить торговельну діяльність, і КП "Центральний ринок" як суб`єктом господарювання, що має право на користування чи розпорядження земельною ділянкою, на якій розташований ринок, саме договору оренди торговельного місця, а не будь-якого іншого договору.
3.8. На мою думку, системний аналіз положень частини третьої статті 759 ЦК України, статей 2, 3 Закону України № 157-ІХ, пунктів 2- 5 Положення № 868 та пунктів 2, 13, 19, 20 Правил торгівлі на ринках, свідчить, що дія положень Закону України № 157-IX поширюється на відносини щодо укладення, зміни, продовження та припинення договорів оренди торговельних місць на ринку, єдиний майновий комплекс якого належить до комунальної власності, незважаючи на фактичне розташування таких місць (вулиця, тимчасовий павільйон, капітальна будівля), якщо користування підприємцем або юридичною особою (продавцем) торговельним місцем, як окремим індивідуально визначеним майном, має строковий і регулярний (систематичний) характер.
Проте на відносини тимчасового користування торговельним місцем зі сторони фізичних осіб (громадян), що не є підприємцями, які (відносини) не мають регулярного характеру упродовж чітко визначеного строку (сезонна, разова, одноденна, непостійна торгівля), норми Закону України № 157-IX не поширюються, оскільки в такому випадку відносини виникають не на підставі договору оренди, а на підставі публічного договору про надання продавцю послуг на ринку, за які справляється одноразова плата у виді ринкового збору та, за необхідності, окрема плата за супутні (допоміжні) послуги, зокрема, за прокат торговельного інвентарю, обладнання, засобів вимірювальної техніки, санітарного одягу, за зберігання особистих речей і продукції в камерах схову, на складах і в холодильниках, за зважування на товарних вагах тощо.
3.9. При цьому звертаю увагу на те, що наведені вище міркування цілком узгоджуються з правовою позицію, викладеною об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.07.2019 у справі № 916/1684/18 за позовом Міністерства оборони України про зобов`язання фізичної особи - підприємця Котова Сергія Миколайовича (далі - ФОП Котов С. М.) усунути перешкоди в користуванні торговельним місцем на території ринку шляхом його звільнення, у пункті 6.2.5 якої суд касаційної інстанції погодився із висновком судів першої та апеляційної інстанцій про те, що за своєю правовою природою укладені між сторонами договори № ВКС-1463 і № ВКС-1420 є договорами найму (оренди) майна, що випливає зі змісту положень послідовно укладених трьохстороннього договору від 21.02.2000 № 181/9-83р, договору доручення від 14.06.2016 № 1, якими опосередковано набуття позивачем майнового права користування асфальтованим майданчиком із розміщеними на ньому 50 торговельними місцями, та договорів № ВКС-1463 і № ВКС-1420, за умовами яких ФОП Котов С. М. набув право платного користування місцями для встановлення контейнерів.
Як наслідок, відсутні жодні вагомі підстави для відступлення від викладеного у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.03.2025 у справі № 914/622/24 (зі спору в подібних правовідносинах) висновку про те, що підставою виникнення правовідносин між позивачем та відповідачем був договір, який за своєю правовою природою є договором оренди комунального майна, тому спеціальним Законом, який регулює спірні правовідносини є Закон України № 157-IX, а, враховуючи, що договір оренди був укладений та закінчувався під час воєнного стану, такі відносини регулюються також і постановою КМУ № 634.
3.10. Крім того, положення ЦК України не позбавляють учасників цивільного обороту права на укладення договору, за умовами якого одна сторона надає іншій стороні правомочності, що зумовлюють можливість тимчасового володіння та використання земельної ділянки, іншого нерухомого майна або їх частини.
А тому, не поділяю думку Палати, викладену у постанові від 09.04.2026 у справі № 914/746/25 стосовно того, що договір оренди торговельного місця на ринку може бути укладений за зразком договору найму (оренди) нерухомого майна, але не містити права володіння ним тимчасовим володільцем (тобто зі значно вужчим обсягом правомочностей орендаря в порівнянні з орендою нерухомості), позаяк такий висновок Палати вочевидь суперечить положенням частини першої статті 787 ЦК України та пункту 19 Правил торгівлі на ринках, згідно з якими за договором прокату наймодавець, який здійснює підприємницьку діяльність з передання речей у найм, передає або зобов`язується передати рухому річ наймачеві у володіння та користування за плату на певний строк (тобто ці правомочності орендаря є нерозривними), а за окрему плату продавцям можуть надаватися послуги прокат торговельного інвентарю, обладнання, засобів вимірювальної техніки, санітарного одягу.
3.11. При цьому вважаю за необхідне окремо зазначити, що ні використання майна, ні місце його розташування, ні тим більше доцільність чи зручність не змінюють правового статусу такого майна як комунального, а відтак - і законодавчого врегулювання порядку його використання.
3.12. На мою думку, також не можна погодитися із висновком Палати про незастосовність передбаченої Законом України № 157-IX процедури укладення та продовження договорів оренди комунального майна щодо договорів оренди торговельних місць із причин відсутності торговельного місця у передбаченому частиною першою статті 3 цього Закону переліку об`єктів оренди, оскільки такий висновок передусім не враховує положення абзацу 4 частини першої статті 3 Закону України № 157-IX, за змістом якого торговельне місце підпадає під визначення такого об`єкта оренди, як інше окреме індивідуально визначене майно.
3.13. У зв`язку з наведеним, доцільним є чітке розмежування правової підстави здійснення торгівлі на ринках, майно яких належить до комунальної власності та було закріплене за комунальними підприємствами (балансоутримувачами) на праві господарського відання (із 28.08.2025 - це право узуфрукта комунального майна), залежно від суб`єктного складу продавців (юридичні особи, фізичні особи - підприємці, фізичні особи (громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства)) як учасників відповідних торговельних відносин, визначивши, зокрема, такі передбачені чинним законодавством підстави:
1) змішаний договір, що укладається між підприємцем або юридичною особою (продавцем) та адміністрацією ринку, який (договір) може містити як елементи договору оренди торговельного місця, що надає продавцю (орендарю) право користування відповідним торговельним місцем на визначений термін на умовах внесення орендної плати, так і елементи договору про надання продавцю послуг із метою реалізації товарів покупцям (прокат торговельного інвентарю, обладнання, засобів вимірювальної техніки, санітарного одягу; зберігання особистих речей і продукції в камерах схову, на складах і в холодильниках; зважування на товарних вагах тощо), за які (послуги) адміністрацією ринку може справлятися окрема плата, якщо така не входить до складу орендної плати. До такого змішаного правочину можуть mutatis mutandis застосовуватися як правила про найм (оренду) у відповідній частині, якщо користування торговельним місцем є строковим і регулярним, так і правила договору про надання послуг (зберігання особистих речей і продукції в камерах схову, на складах і в холодильниках; зважування на товарних вагах тощо)), за які (послуги) адміністрацією ринку з підприємця справляється окрема плата. При цьому використання підприємцем наданою йому адміністрацією ринку площею не є тотожним використанню земельної ділянки під цим ринком або павільйоном, розміщеним на території ринку, позаяк передбачає експлуатацію торговельного місця як окремого індивідуально визначеного майна. Таким чином, договір оренди торговельного місця на ринку характеризується набуттям орендарем такого ж обсягу правомочностей орендодавця, який отримує орендар нерухомості, включаючи право володіння окремим індивідуально визначеним майном;
2) публічний договір про надання продавцю послуг на ринку (щодо надання торговельного інвентарю, обладнання, засобів вимірювальної техніки, вивезення сміття тощо)), що укладається між фізичною особою - продавцем (громадянином, який не є підприємцем) і адміністрацією ринку, який (договір) передбачає внесення продавцем разової плати у виді ринкового збору. Порядок та умови укладення зазначеного публічного договору регулюються положеннями статей 901- 907 ЦК України та Правилами торгівлі на ринках.
3.14. З урахуванням зазначеного, вважаю, що саме виключення відносин оренди торговельних місць на комунальних ринках зі сфери правового регулювання Закону України № 157-IX як спеціального закону дозволить недобросовісним підприємцям (орендарям) уникнути проходження усіх етапів конкурентної процедури передачі майна в оренду (шляхом проведення аукціону на право оренди майна), встановленої статтею 5 Закону України № 157-IX, що вочевидь не тільки невиправдано обмежить майнові інтереси місцевих територіальних громад на поповнення доходної частини місцевих бюджетів, а ймовірно поставить підприємців у однакові умови з фізичними особами (більш уразливою стороною), які здійснюють торгівлю на ринку нерегулярно (сезонна, разова, одноденна, непостійна торгівля), у зв`язку з чим відносини між ними (фізичними особами) та адміністрацією ринку виникають на підставі публічного договору про надання послуг і не вимагають укладення договору оренди.
3.16. При цьому з огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини спливу 31.12.2024 строку дії договору оренди від 27.03.2024, направлення КП "Центральний ринок" (орендодавцем і балансоутримувачем в одній особі) 21.02.2025 вимоги Підприємцю про звільнення орендованого торговельного місця, а також відсутності у матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження звернення Підприємства (балансоутримувача) до Відповідача за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди (тобто до 01.12.2024) із повідомленням орендарю про непродовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону України № 157-ІХ.
3.18. У вирішенні спірного питання вважаю за необхідне також звернутися до висновку сформульованого об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.07.2019 у справі № 916/1684/18 (зі спору в подібних правовідносинах) про те, що за своєю правовою природою договори оренди торговельних місць є договорами найму (оренди) майна, позаяк у такому разі наявне відступлення Палатою від викладеного у цій постанові від 04.03.2025 у справі № 914/622/24 висновку про поширення дії Закону України № 157-IX і постанови КМУ № 634 на правовідносини за договором оренди торговельного місця на комунальному ринку означатиме безпідставне відступлення і від зазначеного висновку об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, що за змістом імперативних положень частини другої статті 302 ГПК України належить до компетенції об`єднаної палати, а не судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
Беручи до уваги викладене вище, на мою думку, суд касаційної інстанцій у цій справі мав би скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову саме з таких мотивів:
1) правовідносини, що виникають при укладенні, зміні, продовженні та припиненні договору оренди торговельного місця, регулюються положеннями ЦК України, Закону України № 157-IX, а також підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою КМУ № 634 , Положенням № 868, Правилами торгівлі на ринках;
2) дія положень Закону України № 157-IX поширюється на правовідносини з укладення, зміни, продовження та припинення договорів оренди торговельних місць на ринку, єдиний майновий комплекс якого належить до комунальної власності, незважаючи на фактичне розташування таких місць (вулиця, тимчасовий павільйон, капітальна будівля), якщо користування підприємцем або юридичною особою (продавцем) торговельним місцем, як окремим індивідуально визначеним майном, має строковий і регулярний (систематичний) характер. Разом із тим на відносини тимчасового користування торговельним місцем зі сторони фізичних осіб (громадян), що не є підприємцями, які (відносини) не мають регулярного характеру упродовж чітко визначеного строку (сезонна, разова, одноденна, непостійна торгівля), норми Закону України № 157-IX не поширюються, оскільки в такому випадку відносини виникають не на підставі договору оренди, а на підставі публічного договору про надання продавцю послуг на ринку, за які справляється одноразова плата у виді ринкового збору та, за необхідності, окрема плата за супутні (допоміжні) послуги.
Окрему думку викладено у порядку статті 34 Господарського процесуального кодексу України.
Суддя Н. О. Волковицька