ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2026 р. м.Київ Справа№ 920/1061/23(920/1071/25)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Остапенка О.М.

Сотнікова С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Елекс" на рішення Господарського суду Сумської області від 30.09.2025

у справі № 920/1061/23 (920/1071/25) (суддя Яковенко В.В.)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Елекс"

про стягнення 153550 грн 02 коп.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача 153550 грн 02 коп. заборгованості за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 по 31.05.2025, з яких: 119115,63 грн основний борг, 27154,22 грн інфляційні втрати, 7280,17 грн 3% річних, а також судовий збір в сумі 2422,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за надання послуги з постачання теплової енергії за вказаний вище період.

Короткий зміст заперечень проти позову

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначав про те, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки приміщення відповідача оснащене автономним (індивідуальним) опаленням, є ізольованим нежитловим приміщенням, яке розміщене на першому поверсі житлового будинку, має два окремих входи, не сполучене з місцями загального користування та технічними приміщеннями будинку. Відповідач у відзиві посилається на те, що з моменту переходу на індивідуальне опалення, відповідачем не вчинялися дії, які б свідчили про його бажання укласти договір про надання послуги з постачання теплової енергії чи приєднатися до такого публічного договору, не сплачував рахунки на оплату з огляду на те, що такою послугою не користувався. Позивач упродовж періоду, за який нараховано суму оплати, актів надання послуг та рахунків на оплату відповідачу не надавав. Крім того, у наданих позивачем розрахунках заборгованості за використану теплову енергію застосовані числові показники, які не відповідають фактичним обставинам та застосовані із порушенням вимог нормативних актів.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду Сумської області від 30.09.2025 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Елекс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" 119115 грн 63 коп. заборгованості за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 до 31.05.2025, 27154 грн 22 коп. інфляційних втрат, 7280 грн 17 коп. 3% річних та 2422 грн 40 коп. судового збору.

Рішення господарського суду мотивовано наступним.

Відсутність договору про постачання теплової енергії, при підтвердженні факту її постачання обставинами справи, не звільняє відповідача від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію.

Власники приміщень з індивідуальним опаленням не звільняються від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку.

Рахунки на оплату комунальної послуги надаються споживачу на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунки можуть надаватися споживачу в електронному вигляді, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів.

Позивачем було надано послугу з постачання теплової енергії відповідачу за період з 01.11.2021 по 31.05.2025 включно, що підтверджується розрахунками заборгованості за використану теплову енергію за вказаний період, актами приймання теплоносія та актами перевірки роботи систем опалення, показаннями теплового лічильника на загальну суму 119 115,63 грн., відповідно, обсяги спожитої споживачем послуги за відповідний період обліковувались лічильником, встановленим в будинку № 10 по вул. Депутатській в місті Шостка.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Альфа-Елекс" подало апеляційну скаргу, в якій просить суд рішення Господарського суду Сумської області від 30.09.2025 у праві № 920/106123 (920/1071/25) скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного.

Позивач впродовж періоду, за який нарахував та заявив до стягнення суму оплати, актів надання послуг та рахунків на оплату відповідачеві не надавав.

Обов`язковість формування виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою (до яких не відноситься відповідач) рахунків на оплату наданої комунальної послуги та їх надання споживачу на паперовому носії (у іншій формі - на вимогу або за згодою споживача) обумовлена статтею 8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».

У Розділі IV «Визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі/ будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення» Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, наведені формули, позначені номерами від (24) до (26). Проте, жоден із наявних у справі Розрахунків заборгованості за використану теплову енергію не містить жодного посилання на номери формул (24) - (26), що свідчить про формальний підхід суду до дослідження доказів.

У Розрахунках заборгованості за використану теплову енергію за листопад 2021 року - січень 2022 року наведені «Дані для розподілу (за п.8 розд. IV Методики). Проте, до 28 січня 2022 року діяла Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг в редакції наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року №315 (зареєстрований у Міністерстві юстиції України 28 грудня 2018 року за №1502/32954), Розділ IV якої містив лише пункти 1 та 2, тобто не містив пункту 8.

При цьому Розділ IV Методики мав назву «Порядок визначення та розподілу загального обсягу теплової енергії на приготування гарячої води», тобто норми цього розділу не регулювали спірних правовідносин.

Зміст наявних у справі Розрахунків заборгованості за використану теплову енергію свідчить про те, що при визначенні суми заборгованості відповідача за спожиту теплову енергію позивач застосовував ряд числових показників, серед яких опалювальна площа будинку. Позивач у заяві від 15 вересня 2025 року повідомив про використання інформації, наданої ПП «Івушка Шостка» листом від 18.04.2013 року №76, щодо технічних характеристик будинків, які перебувають на утриманні підприємства, зокрема щодо будинку №10 по вул. Депутатська в м. Шостка. При цьому, у рядку №43 додатку до вказаного вище листа зазначено, що будинок № 10 по вул. Депутатська у місті Шостка має п`ять поверхів, його загальна опалювальна площа становить 3 300,47 м кв. У той же час, у Розрахунках заборгованості за використану теплову енергію позивачем застосовується розмір опалюваної площі будинку 3 454,5 м. кв., що не відповідає інформації, отриманій від ПП «Івушка Шостка» листом від 18.04.2013 року №76 і свідчить про неправильність здійснених позивачем розрахунків. Підстави для застосування показника опалюваної площа будинку 3 454,5 м. кв. позивачем не обгрунтовані.

Крім того згідно з інформацією, наведеною у листі від 18.04.2013 року №76, будинок №10 по вул. Депутатська у місті Шостка має п`ять поверхів.

Відповідно до пункту 2 Розділу III «Визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення МЗК та допоміжних приміщень» Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг (в редакції, яка діяла до 28.01.2022 року), у разі відсутності вузлів розподільного обліку у МЗК та допоміжних приміщеннях будівлі обсяг теплової енергії, витрачений на опалення МЗК та допоміжних приміщень будівлі, визначається як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі: п`ятиповерхова - 12 %. У той же час при розрахунку обсягу теплової енергії, витраченого на опалення МЗК у відповідному періоді (листопад 2021 року - січень 2022 року) позивач застосовує частку 14% від загального обсягу споживання теплової енергії, що має своїм наслідком необгрунтоване збільшення розміру оплати. Підстави для застосування частки 14% позивачем не обгрунтовані, відповідні докази не надані.

Момент оприлюднення Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії на офіційному веб-сайті Шосткинської міської ради - shostka-rada.gov.ua судом не установлений, а позивач про це у позовній заяві не зазначав, а тому наявність правових підстав для нарахування та стягнення оплати за спожиту теплову енергію за період з 01.11.2021 року по 31.05.2025 року була поставлена відповідачем під сумнів у запереченнях відповідача на відповідь на відзив, поданих до суду 22.08.2025.

У розумінні пункту 2 Розділу І «Загальні положення» Методики №315 в редакції, яка була чинна до 28.01.2022 року, відповідач не є власником опалюваного приміщення магазину у будинку за адресою м. Шостка, вул. Депутатська, 10, а є власником приміщення з індивідуальним опаленням, на яке не поширювалася умова щодо застосування коефіцієнту ks = 1,5 при розподілі спожитої теплової енергії.

При цьому у пункті 1 Розділу ІІ Методики №315 (в редакції, яка була чинна до 28.01.2022 року) є абз. шостий, у якому зазначено, що розподіл втрат теплової енергії у трубопроводах та в обладнанні внутрішньобудинкової системи опалення, поза межами опалюваних приміщень, опалюваних МЗК та допоміжних приміщень будівлі здійснюється серед визначених категорій приміщень згідно з додатком 1 до цієї Методики пропорційно до їх загальних/опалюваних площ/об`ємів. Вказана норма є спеціальною щодо розподілу теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем, а тому має пріоритет у застосуванні. При цьому вказана норма не містить ніяких вимог/умов щодо застосування будь-яких коефіцієнтів. Так само у пункті 2 частини другої статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (у відповідній редакції) було установлено, що обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

18.11.2025 через систему "Електронний суд" від позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" надійшов відзив на апеляційну скаргу, який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду, і в якому позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, посилаючись на наступне.

Позивач є виконавцем комунальної послуги в значенні Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VII (надалі - Закон). Позивач забезпечує тепловою енергією на опалення зокрема і багатоквартирний будинок № 10 по вулиці Депутатська в місті Шостка. В зазначеному вище багатоквартирному будинку провадить діяльність товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа-Елекс», який є власником нежитлового приміщення, загальною площею 203 м2, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 436944523.

Відповідно до п. 6, 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачем житлово-комунальних послуг є індивідуальний або колективний споживач. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна, на відповідній правовій підставі, і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб. В розумінні вищевказаного Закону, ТОВ «Альфа-Елекс» є індивідуальним споживачем.

Надання житлово-комунальних послуг (до якої належить послуга з постачання теплової енергії) здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно з ч.7 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022 внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії», якою затверджено Типові договори про надання послуг з постачання теплової енергії за відповідними моделями договірних відносин.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", публічні договори приєднання вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

Текст публічного договору приєднання про надання послуги з постачання теплової енергії було розміщено на офіційному вебсайті ТОВ «ШП «Харківенергоремонт» http://shkhaer.com 01.10.2021 та на офіційному вебсайті Шосткинської міської ради - shostka-rada.gov.ua.

При здійсненні розрахунків заборгованості використовувався договір під номером 705. Номер договору є ідентифікацією особового рахунку споживача. Номер договору і абонентський номер споживача відповідно є одним і тим же числом і дає змогу ідентифікувати споживача. Вимог щодо присвоєння чи алгоритму встановлення певного номеру законодавством не передбачено.

Позивачем було надано послугу з постачання теплової енергії відповідачу за період з 01 листопада 2021 року по 31 травня 2025 року включно, що підтверджується розрахунками заборгованості за використану теплову енергію за вказаний період, актами приймання теплоносія та актами перевірки роботи системи опалення, показаннями теплового лічильника на загальну суму 119115,63 грн.

Відповідно до п. 11 Договору, обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики 315.

Обсяги спожитої споживачем послуги за відповідний період обліковувались встановленим в будинку № 10 по вулиці Депутатська в місті Шостка лічильником. Зауваження щодо правильності роботи зазначеного лічильника обліку теплової енергії від відповідача не надходили.

Відповідно до абз. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Пунктом 30 Договору передбачено, що споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з плати за послугу, визначеної Правилами та плати за абонентське обслуговування.

Однак, відповідачем не було сплачено вартість наданої послуги з постачання теплової енергії за спірний період.

У зв`язку з несплатою відповідачем вартості наданої послуги з постачання теплової енергії, виникла заборгованість в сумі 119115 грн.63 коп. перед позивачем за Договором, що є порушенням майнових прав та інтересів останнього.

Оскільки споживачем не надана технічна документація нежитлового приміщення за адресою: м. Шостка, вул. Депутатська, 10, при здійсненні розрахунку позивачем була використана інформація щодо площі, яка зазначена в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Крім того, позивачем до відзиву на апеляційну скаргу було долучено технічний паспорт на квартиру № 29 в житловому будинку № 10 по вул. Депутатській у м.Шостка.

Короткий зміст заперечень на відзив

19.11.2025 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшла відповідь на відзив, в якому скаржник наголошував на безпідставності доводів позивача, а також долучення ним нового доказу (технічного паспорту) всупереч ст. 269 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Елекс" у справі № 920/1061/23 (920/1071/25) передано колегії суддів у складі: головуючий суддя - Станік С.Р., судді - Сотніков С.В., Остапенко О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2025 витребуваного у Господарського суду Сумської області справу № 920/1061/23 (920/1071/25), відкладено вирішення питань стосовно розгляду апеляційної скарги до надходження справи на адресу Північного апеляційного господарського суду.

Згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Частиною шостою статті 252 ГПК України встановлено, що суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:

1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Враховуючи, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність обумовлених процесуальним законом підстав щодо розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2025 у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Елекс" про розгляд справи 920/1061/23 (920/1071/25) за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Елекс" в режимі відеоконференції, відкрито апеляційне провадження у справі № 920/1061/23 (920/1071/25) за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Елекс" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2025, розгляд справи № 920/1061/23 (920/1071/25) за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Елекс" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2025 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

18.11.2025 через систему "Електронний суд" від позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" надійшов відзив на апеляційну скаргу.

19.11.2025 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшла відповідь на відзив.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша); кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга).

Відповідно до статті 64 Конституції України права громадян на звернення до суду та отримання правничої допомоги не можуть бути обмежені, а мають реалізовуватися з урахуванням умов існуючого воєнного стану.

Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав в умовах існуючого воєнного стану, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3, 64 Конституції України та ст. 2,11 ГПК України.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, з 15.10.2006 ТОВ "ШП "Харківенергоремонт" забезпечує тепловою енергією на опалення підприємства, установи, організації та населення м. Шостки і визнане надавачем послуг з теплопостачання (постачання теплової енергії) згідно з рішенням Виконавчого комітету Шосткинської міської ради № 226 від 28.07.2006.

Предметом господарської діяльності позивача є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення, підприємств, установ та організації міста Шостка. Тому позивач є виконавцем комунальної послуги в значенні Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VІІ.

Позивач забезпечує тепловою енергією на опалення зокрема і багатоквартирний будинок № 10 по вулиці Депутатська в місті Шостка.

У зазначеному вище багатоквартирному будинку провадить діяльність ТОВ "Альфа-Елекс", яке є власником нежитлового приміщення, загальною площею 203 кв.м, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно Акта ТОВ "ШП "Харківенергоремонт" приймання теплоносія на опалювальний об`єкт по вул. Депутатська, буд. 10 встановлено, що 23.10.2021 теплопостачальною організацією було подано, а споживачем прийнято теплоносій на тепловому вузлі будівлі по вул. Депутатська, буд. 10.

Згідно Акта перевірки роботи системи опалення після подачі теплоносія за опалювальний сезон 2021-2022 років було перевірено, зокрема, систему опалення за адресою: м. Шостка, вул. Депутатська, буд. 10.

Згідно Акта ТОВ "ШП "Харківенергоремонт" приймання теплоносія на опалювальний об`єкт по вул. Депутатська, буд. 10 встановлено, що 23.10.2022 теплопостачальною організацією було подано, а споживачем прийнято теплоносій на тепловому вузлі будівлі по вул. Депутатська, буд. 10.

Згідно Акта перевірки роботи системи опалення після подачі теплоносія за опалювальний сезон 2022-2023 років було перевірено, зокрема, систему опалення за адресою: м. Шостка, вул. Депутатська, буд. 10.

Згідно Акта ТОВ "ШП "Харківенергоремонт" приймання теплоносія на опалювальний об`єкт по вул. Депутатська, буд. 10 встановлено, що 27.10.2023 теплопостачальною організацією було подано, а споживачем прийнято теплоносій на тепловому вузлі будівлі по вул. Депутатська, буд. 10.

Згідно Акта перевірки роботи системи опалення після подачі теплоносія за опалювальний сезон 2023-2024 років було перевірено, зокрема, систему опалення за адресою: м. Шостка, вул. Депутатська, буд. 10.

Згідно Акта ТОВ "ШП "Харківенергоремонт" приймання теплоносія на опалювальний об`єкт по вул. Депутатська, буд. 10 встановлено, що 23.10.2024 теплопостачальною організацією було подано, а споживачем прийнято теплоносій на тепловому вузлі будівлі по вул. Депутатська, буд. 10.

Згідно Акта перевірки роботи системи опалення після подачі теплоносія за опалювальний сезон 2024-2025 років було перевірено, зокрема, систему опалення за адресою: м. Шостка, вул. Депутатська, буд. 10.

Також, у матеріалах справи наявні копії показань теплового лічильника житлового будинку по вул. Депутатська, буд. 10 у м. Шостка.

Також, позивачем до матеріалів справи надано Розрахунки заборгованості за використану теплову енергію за спірний період з 01.11.2021 по 31.05.2025, в яких містяться відомості стосовно показників, на підставі яких позивачем розрахована заборгованість відповідача, зокрема опалювальна площа приміщення та частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі (Qопбуд).

Позивач у позові зазначав, що ним було надано послугу з постачання теплової енергії відповідачам за період з листопада 2021 року по серпень 2024 року включно, що підтверджується розрахунками заборгованості за використану теплову енергію за вказаний період, актами приймання теплоносія та актами перевірки роботи системи опалення, засвідчені підписами представників позивача та управителя багатоквартирного будинку, показаннями теплового лічильника на загальну суму 6185,35 грн., проте, відповідачами в свою чергу не було сплачено вартість наданої послуги з постачання теплової енергії за вказаний вище період, що стало підставою для звернення з відповідним позовом до суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Для виконання вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України необхідним є аналіз доказів та констатація відповідних висновків за результатами такого аналізу. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Водночас, 17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Як підтверджується наявними матеріалами справи, ТОВ "Альфа-Елекс", яке є власником нежитлового приміщення, загальною площею 203 кв.м, що розташовано у м.Шостка по вул. Депутатська, 10, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

22 липня 2003 року відповідач звернувся до Шосткинської філії ТОС «Суми ТЕКо» із заявою №440 про надання дозволу на встановлення автономного опалення (газового котла) у приміщенні за адресою м. Шостка, вул. Депутатська, 10 та надання технічних умов.

Відповідно до пункту 7 рішення виконавчого комітету Шосткинської міської ради від 21.08.2003 року №246, ТОВ «АЛЬФА-ЕЛЕКС» був наданий дозвіл на улаштування автономного опалення за адресою вул. Депутатська, 10, яке було улаштоване відповідно до розробленого ТОВ «АРХБУД» Робочого проекту №23-61.01 газопостачання магазину по вул. Депутатська, 10 у м. Шостка.

Отже, ТОВ «АЛЬФА-ЕЛЕКС» у встановленому законодавством порядку перейшло на автономне (індивідуальне) опалення належного на праві власності приміщення магазину за адресою м. Шостка, вул. Депутатська, 10 і припинило відносини централізованого опалення вказаного приміщення шляхом ліквідації відповідних технічних можливостей.

Відповідно до п. 6, 13 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживачем житлово-комунальних послуг є індивідуальний або колективний споживач. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна, на відповідній правовій підставі, і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб.

Таким чином, відповідач є індивідуальним споживачем в розумінні Закону.

Надання житлово-комунальних послуг (до якої належить послуга з постачання теплової енергії) здійснюються виключно на договірних засадах.

Частиною 1 ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, зокрема 1) індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно; 2) колективний договір; 3) договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, за кожним видом комунальних послуг.

Положеннями ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено відповідні виключення з моделі правовідносин між споживачем та виконавцем комунальних послуг, а саме, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Статтями 633, 634 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться, а договором приєднання, в свою чергу, є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому і друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 633 ЦК України, актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

Так п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону, у системному зв`язку з наведеними вище положеннями ЦК України, встановлено, що договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.

Згідно з п. 3 розділу VI Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги", договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.

Згідно з ч.7 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022 внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 "Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії", якою затверджено Типові договори про надання послуг з постачання теплової енергії за відповідними моделями договірних відносин.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", публічні договори приєднання вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, і що перевірено судом апеляційної інстанції, текст публічного договору приєднання про надання послуги з постачання теплової енергії було розміщено на офіційному вебсайті ТОВ "ШП "Харківенергоремонт" http://shkhaer.coni.ua/spogyvacham/publісітпii-dogovir-priednannya.ht.inl 01.10.2021 та на офіційному вебсайті Шосткинської міської ради - shostka-rada.gov.ua.

Тобто, договір є укладеним за умови відсутності рішень співвласників багатоквартирного будинку про обрання моделі договірних відносин будинку одразу після спливу 30 днів з моменту його опублікування та факту приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) - вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги ( п. 4 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджено постановою КМУ № 1022 від 08.09.2021).

Як встановив суд апеляційної інстанції, на адресу позивача у встановлений Законом порядок та строк не надходило жодних рішень співвласників багатоквартирного будинку про обрання моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги, а отже, типові договори з індивідуальними споживачами про надання послуги з постачання теплової енергії вважаються укладеними з відповідною категорією споживачів з 01.11.2021.

Учасниками спору не заперечувалось, що належне відповідачу приміщення відключене від системи централізованого опалення будинку, що також підтверджується наявними у справі доказами.

Відповідно до п. 14 Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії (затверджених постановою КМУ № 830 від 21.08.2019) (далі - Правила), відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку.

На підставі п. 38 Правил, споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).

Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315 (далі Методика 315).

Відповідно до абз. 2 п. 3 розділу І Методики 315, розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано.

Тотожні положення щодо обов`язку індивідуального споживача приймати участь в розподілі обсягів теплової енергії визначені також і в договорі.

Предметом Договору є надання виконавцем споживачу послуги з постачання теплової енергії, обсяг якої визначається зокрема як частина обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.

Відповідно до п. 11 договору, обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики 315.

Як вірно встановив суд першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, позивачем було надано послугу з постачання теплової енергії відповідачу за період з 01.11.2021 по 31.05.2025 включно, що підтверджується розрахунками заборгованості за використану теплову енергію за вказаний період, актами приймання теплоносія та актами перевірки роботи систем опалення, показаннями теплового лічильника на загальну суму 119 115,63 грн., відповідно, обсяги спожитої споживачем послуги за відповідний період обліковувались лічильником, встановленим в будинку № 10 по вул. Депутатській в місті Шостка. Зауваження щодо правильності роботи зазначеного лічильника обліку теплової енергії від відповідача не надходили і матеріали справи доказів протилежного - не містять.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що матеріалами справи в сукупності підтверджується, що позивачем було надано послугу з постачання теплової енергії відповідачу за період з 01 листопада 2021 року по 31 травня 2025 року включно, про що свідчать розрахунки заборгованості за використану теплову енергію за вказаний період, актами приймання теплоносія та актами перевірки роботи системи опалення, засвідчені підписами представників позивача та виконавця послуг з управління багатоквартирним будинком, показаннями теплового лічильника на загальну суму 119 115,63 грн.

Відповідачем, в свою чергу, не було сплачено вартість наданої послуги з постачання теплової енергії за вказаний вище період, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до абз. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Пунктом 30 Договору визначено, що споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з плати за послугу, визначеної Правилами та плати за абонентське обслуговування.

Згідно з п. 32 Договору, розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць.

Пунктом 33 Договору передбачено, що виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу. Рахунок надається у паперовій формі.

Відповідно до п. 34 Договору, споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

У зв`язку з несплатою відповідачем вартості наданої послуги з постачання теплової енергії, виникла заборгованість в сумі 119 115,63 грн перед позивачем, що є порушенням майнових прав та інтересів останнього, які підлягають судовому захисту.

За ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

На підставі ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції правомірно відхилив доводи відповідача в частині відсутності між сторонами укладеного договору на постачання теплової енергії, оскільки відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить і на споживачеві, і на теплопостачальній організації не виключає можливості стягнення з споживача на користь теплопостачальної організації вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини.

Відсутність договору про постачання теплової енергії при підтвердженні факту її постачання обставинами справи не звільняє відповідача від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі № 6-59цс13).

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Таким чином, з урахуванням системного аналізу вище наведених норм чинного законодавства і матеріалів справи, суд апеляційної інстанції погоджується з правомірними висновками суду першої інстанції про те, що типовий індивідуальний договір від 01.11.2021 між сторонами є укладеним через відсутність рішення про вибір моделі договірних відносин та спливу 30-деного строку з моменту опублікування відповідно до вимог Закону України Про житлово-комунальні послуги індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що є публічним договором приєднання.

В силу положень ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", від споживача не вимагається вчинення будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, адже, як вже зазначено, відповідно до вимог цього Закону такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному вебсайті органу місцевого самоврядування та/або на вебсайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

Оскільки нежитлове приміщення, власником якого є відповідач, є частиною житлового будинку за адресою: вул. Депутатська, 10 у м. Шостка, відповідно, співвласники якого не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги, відтак типовий індивідуальний договір від 01.11.2021 є укладеним у силу вимог Закону.

Посилання скаржника на те, що момент оприлюднення Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії на офіційному веб-сайті Шосткинської міської ради - shostka-rada.gov.ua судом не установлений, а позивач про це у позовній заяві не зазначав, а тому наявність правових підстав для нарахування та стягнення оплати за спожиту теплову енергію за період з 01.11.2021 року по 31.05.2025 року була поставлена відповідачем під сумнів у запереченнях відповідача на відповідь на відзив, поданих до суду 22.08.2025 - судом апеляційної інстанції відхиляються як необгрунтовані, оскільки не спростовує як момент, так і факт укладення відповідного договору у силу вимог вищенаведеного Закону.

Позивач у розрахунках заборгованості за використану теплову енергію посилається на договір від 01.10.2021 № 705, де номер договору є ідентифікацією особового рахунку споживача.

Номер договору і абонентський номер споживача відповідно є одним і тим же числом і дає змогу ідентифікувати споживача. Вимог щодо присвоєння чи алгоритму встановлення певного номеру законодавством не передбачено.

Доводи відповідача про те, що нежитлове приміщення має автономне опалення, у зв?язку з чим позивачем невірно обраховано суму боргу - судом апеляційної інстанції відхиляються, з огляду на наступне.

Розрахунки обсягів спожитої теплової енергії та нарахування за послугу з постачання теплової енергії здійснюються на основі комерційного обліку відповідно до розділу ІІІ Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" від 22.06.2017 р. № 2119-VIII, Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 (далі Правила) та Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315.

Відповідно до п. 14 Правил, відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики 315.

Згідно з п. 38 Правил, споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).

Відповідно до п. 3 розділу І Методики 315, розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції зазначає, що відключення нежитлового приміщення відповідача, що розташоване в житловому багатоквартирному будинку, від мереж централізованого опалення, не звільняє його від обов`язку відшкодувати витрати за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування, допоміжних приміщень та на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будинку, разом з іншими власниками, пропорційно до займаної ними площі.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", спільне майно багатоквартирного будинку -приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав, та згідно з п. 1 ч. 1 ст. 6 цього Закону співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників.

Теплова енергія подається в житловий будинок через приєднану мережу і розподіляється по всьому будинку по внутрішньобудинковій системі теплопостачання, що складається із стояків, нагрівальних елементів, а також іншого обладнання розташованого на цих мережах.

Згідно зі ст. 382 ЦК України та статтями 4, 5 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Отже всі власники нежитлових приміщень повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення власників приміщень від такої участі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року у справі № 311/3489/18.

Наведені обставини відповідач не спростував, при цьому власники приміщень з індивідуальним опаленням не звільняються від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку.

Матеріалами справи підтверджено та відповідачем не спростовано, що позивач виконав свої обов`язки відповідно до договору, а саме, надав відповідачу послуги з постачання теплової енергії у період з 01 листопада 2021 року по 31 травня 2025 року.

Доводи відповідача про те, що позивачем при розрахунку невірно визначено опалювальну площу приміщення - судом апеляційної інстанції відхиляються, з огляду на наступне.

На підставі п. 11 договору, обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315.

Відповідно до п. 3 розділу І Методики № 315, розподіл між споживачами загального обсягу спожитої комунальної послуги у будівлі/будинку за відповідний розрахунковий період (далі - розподіл) здійснюється з урахуванням показань вузлів комерційного та розподільного обліку (теплолічильників, лічильників холодної води, лічильників гарячої води), установлених як у приміщеннях, так і за їх межами, або приладів-розподілювачів теплової енергії, установлених на опалювальних приладах опалюваних приміщень, а в окремих випадках - розрахунково.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами позивача та висновками суду першої інстанції про те, що оскільки споживачем не надана технічна документація нежитлового приміщення за адресою: м. Шостка, вул. Депутатська, 10, при здійсненні розрахунку позивачем була використана інформація щодо площі, яка зазначена в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме 203 кв.м.

Для розрахунку заборгованості за послуги з постачання теплової енергії на загальнобудинкові потреби позивачем застосовувались відповідні положення розділу IV Методики 315, відповідні номери формул якого зазначені в розрахунках заборгованості.

Згідно з пунктами 5, 6 розділу IV Методики 315, у разі відсутності встановлених вузлів розподільного обліку / приладів-розподілювачів теплової енергії у МЗК та допоміжних приміщеннях обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, визначається відповідно до проекту будівлі/будинку або за результатом енергоаудиту. Рішення про застосування (не застосування) результатів енергетичного аудиту приймається співвласниками будівлі/будинку в міжопалювальний період, про що письмово повідомляється виконавець розподілу комунальної послуги. У разі, якщо є відсутнім проект на будівлю/будинок та є наявним результат енергоаудиту, обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, визначається за результатами енергоаудиту. У разі, якщо після проведення енергоаудиту відбулись зміни в системі теплопостачання будівлі/будинку, то результати енергоаудиту не можуть бути застосовані.

У разі відсутності проекту на будівлю/будинок та результатів енергоаудиту обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення, може бути визначений розрахунково за формулою № 24, за умови наявності даних щодо площ МЗК та допоміжних приміщень (п. 7 розділу IV Методики 315).

Згідно з пунктами 8, 9 розділу IV Методики 315, у разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення (Qз.б.поп.проект), може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку (Qопбуд): для 1-5 поверхової будівлі/будинку - 25 %; для 6-10 поверхової будівлі/будинку - 20 %; для будівлі/будинку вище 10 поверхів - 15 %; для будівель/будинків комбінованої поверховості - відсоток, визначений як середнє арифметичне значення вищевказаних відсотків в залежності від поверховості частин будівлі/будинку.

Визначений розрахунково, спрощено або відповідно до проекту обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку (Qз.б.поп.проект), повинен бути додатково скорегований із застосуванням коефіцієнту zвідкл, що враховує площу приміщень з індивідуальним опаленням у будівлі/будинку (формула № 26 Методики 315).

Оскільки у позивача відсутні дані щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або дані щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах по будинку № 10 по вул. Депутатська, позивач правомірно нараховував відповідачу витрати за спожиту теплову енергію на загальнобудинкові потреби відповідно до пунктів 8, 9 розділу IV Методики 315.

Відповідно до п. 1 Розділу ІІ Методики 315, для багатоквартирного житлового будинку при розподілі обсягів спожитої теплової енергії застосовується коефіцієнт до площі/об`єму опалюваних приміщень, не оснащених приладами обліку ks. Для житлових опалюваних приміщень, не оснащених приладами обліку, приймається ks = 1, для нежитлових опалюваних приміщень, не оснащених приладами обліку, - ks = 1,5.

Фактична площа нежитлового приміщення становить 203,00 кв.м. Оскільки нежитлове приміщення не оснащене приладом обліку, при фактичній площі нежитлового приміщення вказаного будинку здійснено корегування з використанням коефіцієнта 1,5, опалювальна площа нежитлового приміщення для розподілу становить 304,5 кв.м (203*1,5).

З огляду на викладене, доводи відповідача щодо невірно визначеної позивачем площі опалювального приміщення - є необгрунтованими та спростовуються в сукупності наявними матеріалами справи та встановленими обставинами.

Стосовно доводів скаржника про те, що у розумінні пункту 2 Розділу І «Загальні положення» Методики №315 в редакції, яка була чинна до 28.01.2022 року, відповідач не є власником опалюваного приміщення магазину у будинку за адресою м. Шостка, вул. Депутатська, 10, а є власником приміщення з індивідуальним опаленням, на яке не поширювалася умова щодо застосування коефіцієнту ks = 1,5 при розподілі спожитої теплової енергії, і застосування такого коефіцієнту суперечить пункту 2 частини другої статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (у відповідній редакції), в якій відсутнє посилання на застосування такого коефіцієнту - судом апеляційної інстанції відхиляються як необгрунтовані, оскільки наведеним приписом Закону установлено, що обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Тобто, приписами закону установлено обов?язок застосування відповідної методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, якою у даному випадку і є Методика 315, яка передбачає застосування для багатоквартирного житлового будинку при розподілі обсягів спожитої теплової енергії коефіцієнт до площі/об`єму опалюваних приміщень, не оснащених приладами обліку (ks.), зокрема, для нежитлових опалюваних приміщень, не оснащених приладами обліку встановлено такий коефіцієнт - ks = 1,5 (п. 1 Розділу ІІ), який обгрунтовано застосовано позивачем при здійсненні відповідних Розрахунків за спірний період.

Також, доводи скаржника про те, що у Розрахунках заборгованості за використану теплову енергію позивачем застосовується розмір опалюваної площі будинку 3 454,5 м. кв., як і поверховість будинку, що не відповідає інформації, отриманій від ПП «Івушка Шостка» листом від 18.04.2013 року №76 і свідчить про неправильність здійснених позивачем розрахунків, як і доводи про те, що невірно визначена частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі, оскільки будівля має 5 поверхів, а не 4 - судом апеляційної інстанції відхиляються, з огляду на наступне.

Розділом ІІІ Методики № 315 в редакції від 22.11.2018 було визначено, що у разі відсутності вузлів розподільного обліку у МЗК та допоміжних приміщеннях будівлі обсяг теплової енергії, витрачений на опалення МЗК та допоміжних приміщень будівлі, визначається як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі (Qопбуд): одноповерхова будівля - 20 %; двоповерхова - 18 %; триповерхова - 16 %; чотириповерхова - 14 %; п`ятиповерхова - 12 %; шестиповерхова та вище - 10 %.

Після внесених змін до Методики № 315 від 28.01.2022, при проведенні розрахунку застосовувалась частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі (Qопбуд) в розмірі 25%, оскільки відповідно до п. 8 Розділу IV Методики у разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення (Qз.б.п оп.проект), може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку (Qоп буд): для 1-5 поверхової будівлі/будинку - 25 %; для 6-10 поверхової будівлі/будинку - 20 %; для будівлі/будинку вище 10 поверхів - 15 %.

В свою чергу, у Розрахунках заборгованості за використану теплову енергію за спірний період з 01.11.2021 по 31.05.2025 позивачем застосовується розмір опалюваної площі будинку 3 454,5 м. кв., а відповідачем не спростовано у відповідності до вимог ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України відповідний розмір площі. Стосовно відомостей, наведених ПП «Івушка Шостка» № 76 від 18.04.2013, суд апеляційної інстанції зазначає, що наведені у доданій до листа таблиці показники площ викладені станом на 01.04.2013, тобто до спірного періоду у справі.

Крім того, судом апеляційної інстанції з загальнодоступних джерел мережі Інтернет (https://www.google.com/maps/place/%D1%83%D0%BB.+%D0%94%D0%B5%D0%BF%D1%83%D1%82%D0%B0%D1%82%D1%81%D0%BA%D0%B0%D1%8F,+10,+%D0%A8%D0%BE%D1%81%D1%82%D0%BA%D0%B0,+%D0%A1%D1%83%D0%BC%D1%81%D0%BA%D0%B0%D1%8F+%D0%BE%D0%B1%D0%BB%D0%B0%D1%81%D1%82%D1%8C,+41100/@51.8732639,33.465856,18.25z/data=!4m15!1m8!3m7!1s0x412b825fde12f2f1:0x6c9d95ca572e6b9e!2z0YPQuy4g0JTQtdC_0YPRgtCw0YLRgdC60LDRjywgMTAsINCo0L7RgdGC0LrQsCwg0KHRg9C80YHQutCw0Y8g0L7QsdC70LDRgdGC0YwsIDQxMTAw!3b1!8m2!3d51.8730231!4d33.4723506!16s%2Fg%2F1tmkjj36!3m5!1s0x412b825fde12f2f1:0x6c9d95ca572e6b9e!8m2!3d51.8730231!4d33.4723506!16s%2Fg%2F1tmkjj36?entry=ttu&g_ep=EgoyMDI2MDQwNS4wIKXMDSoASAFQAw%3D%3D) встановлено, що будинок по вул. Депутатській, 10 у м.Шостка має саме 4 поверхи.

Таким чином, враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини, суд зазначає, що застосування позивачем у Розрахунках заборгованості за використану теплову енергію за спірний період з 01.11.2021 по 31.05.2025 частка у розмірі 14% (згідно з розділом ІІІ Методики № 315 в редакції від 22.11.2018), а в подальшому 25% (після внесених змін до Методики № 315) - є обгрунтованими та відповідачем в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України - не спростовані.

Щодо рахунків (на паперовому носії) на оплату, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" (далі - Закон № 2119), рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги згідно з вимогами статей 9-11 цього Закону.

Виконавець або визначена власником (співвласниками) інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, формує та надає споживачу (його представнику) рахунки на оплату наданої комунальної послуги щомісяця.

Рахунки на оплату комунальної послуги надаються споживачу на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунки можуть надаватися споживачу в електронному вигляді, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів.

На підставі пункту 33 індивідуального договору, виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу. Рахунок надається на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунок може надаватися в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів.

Як зазначено Верховним Судом у справі № 908/771/19, рахунок або рахунок-фактура, що за своїми функціями є тотожними документами, за своїм призначенням не відповідають ознакам первинного документа, оскільки ними не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а вони мають лише інформаційний характер. Рахунок є розрахунковим документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти. Ненадання рахунка-фактури, у контексті спірних правовідносин, не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, тому наявність або відсутність рахунка-фактури не звільняє відповідача від обов`язку сплатити грошові кошти за договором (правова позиція висловлена Верховним Судом у справі № 915/641/19). Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 910/32579/15, від 22.05.2018 у справі № 923/712/17, від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15, від 02.07.2019 у справі № 918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі № 915/400/18, від 29.04.2020 зі справи № 915/641/19. Таким чином, посилання відповідача на неотримання рахунків, як на підставу для звільнення від сплати за отриману послугу, є необгрунтованими, оскільки своєчасність оплати за надані послуги з постачання теплової енергії не ставиться в залежність від отримання рахунку на оплату.

Крім того, суд першої інстанції обгрунтовано врахував, що п.33 договору встановлює обов`язок виконавця формувати та надавати рахунок на паперовому носії, проте положення п.34 договору, де визначено строк оплати послуг, не залежать саме від факту виставлення рахунку.

Водночас, ураховуючи зазначений вид договорів, убачається, що він є оплатним, і обов`язку виконавця (теплопостачальної організації) за договором надати послуги з постачання теплової енергії відповідає обов`язок споживача оплатити вартість цих послуг.

Згідно з нормами статті 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Також, законом визначений обов`язок споживача сплачувати за отриману теплову енергію саме теплопостачальній організації.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Крім того, у Розрахунках заборгованості за використану теплову енергію за спірний період містяться посилання на відповідні показники та пункти Методики 315, а також фактичні показники, на підставі яких здійснювались відповідні розрахунки, а тому доводи скаржник про те, що відповідні розрахунки не містить жодного посилання на номери формул (24) - (26) - визнаються судом необгрунтованими.

Посилання скаржника на те, що у Розрахунках заборгованості за використану теплову енергію за листопад 2021 року - січень 2022 року наведені «Дані для розподілу (за п.8 розд. IV Методики). Проте, до 28 січня 2022 року діяла Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг в редакції наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року №315 (зареєстрований у Міністерстві юстиції України 28 грудня 2018 року за №1502/32954), Розділ IV якої містив лише пункти 1 та 2, тобто не містив пункту 8, і розділ IV Методики мав назву «Порядок визначення та розподілу загального обсягу теплової енергії на приготування гарячої води», тобто норми цього розділу не регулювали спірних правовідносин - судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки вказана Методика, яка була чинною у відповідній редакції у спірний період за листопад 2021 року - січень 2022 року містила також відповідні розділи, які регулювали оплату послуг за використану теплову енергію, проте, невірне зазначення у Розрахунку відповідного розділу не спростовує як факт споживання відповідачем такої послуги, так і його обов?язок з оплати спожитих послуг, розмір яких та факт споживання відповідачем підтверджується більш вірогідними доказами в розумінні ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України. Відповідачем не доведено в розумінні вказаних вимог процесуального закону відсутність факту споживання та використання теплової енергії за спірний період.

З огляду на встановлений факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати отриманих послуг з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 до 31.05.2025, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 119115,63 грн заборгованості - є законними, обгрунтованими та підлягають задоволенню. Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, і що не було спростовано скаржником в апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді нарахування на суму боргу трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачеві нараховані інфляційні втрати в сумі 27154,22 грн та 3% річних в сумі 7280,17 грн.

Перевіривши розрахунки позивача щодо сум, строків і ставок нарахувань, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правильність та обгрунтованість здійсненого розрахунку та правомірність заявлених до стягнення 27154,22 грн інфляційних втрат та 7280,17 грн 3% річних нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України. Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, і що не було спростовано скаржником в апеляційній скарзі.

Крім того, позивачем до відзиву на апеляційну скаргу було долучено технічний паспорт на квартиру № 29 в житловому будинку № 10 по вул. Депутатській у м.Шостка, який судом апеляційної інстанції не приймається до розгляду з огляду на приписи ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вказаний доказ, який існував до моменту ухвалення оскаржуваного рішення, не надавався суду першої інстанції, позивачем не наведено обставин неможливості його надання у визначений ст. 80 Господарського процесуального кодексу України строк, як не заявлено і клопотання про поновлення строку на його подання з зазначенням причин поважності його пропуску, що виключає його прийняття в межах поданої апеляційної скарги.

Таким чином, суд апеляційної інстанції оцінивши наявні в матеріалах справи докази як кожен окремо, так і в сукупності, дійшов висновку, що місцевий господарський суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин, надав оцінку поданим сторонами доказам, вірно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.

Усі інші доводи посилання, обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані, з урахуванням меж апеляційного оскарження, проте не є такими, що впливають на висновки суду апеляційної інстанції у даній постанові.

Отже, вищенаведені та усі інші доводи, посилання та обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, доводи скаржника є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та висновків суду апеляційної інстанції у даній постанові щодо спірних правовідносин учасників справи, а судом першої інстанції, в свою чергу, надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи та ухвалено обґрунтоване рішення у відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, яким задоволено позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги та заяви

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції, рішення суду першої інстанції ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду Сумської області від 30.09.2025 у справі №920/1061/23(920/1071/25), за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Щодо судового збору

Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України та покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України та ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Елекс" на рішення Господарського суду Сумської області від 30.09.2025 у справі №920/1061/23 (920/1071/25) - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 30.09.2025 у справі №920/1061/23(920/1071/25) - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Матеріали справи №920/1061/23(920/1071/25) повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді О.М. Остапенко

С.В. Сотніков