ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року

м. Київ

cправа № 920/960/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бакуліна С.В. - головуючий, Кібенко О.Р., Студенець В.І.,

за участю: секретаря судового засідання - Федорченка В.М.,

позивача- не з`явились,

відповідача - Юрченко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 (головуючий - Корсак В.А., судді - Алданова С.О., Буравльов С.І.) та рішення Господарського суду Сумської області (Котельницька В.Л.) у частині відмови у стягненні 29 795 679,26 грн, з яких: 17 629 681,47 грн пені та 12 165 997,79 грн штрафу

у справі №920/960/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз"

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та заперечень

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (далі за текстом також - ТОВ "ГК "Нафтогаз України") звернулось до Господарського суду Сумської області з позовом до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" (далі за текстом також - АТ "Сумигаз") про стягнення 81 417 276,58 грн заборгованості, з якої: 44 828 242,76 грн основний борг, 19 629 681,47 грн пеня, 14 165 997,79 грн штраф, 1 296 374,16 грн інфляційні втрати, 1 496 980,40 грн 3% річних, а також 847 840,00 грн судового збору.

2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує про невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу від 05.06.2025 №101/ПГ-3285-ОГРМ.

3. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач вказує на те, що:

(1) з незалежних від нього обставин в період дії воєнного стану було ускладнено отримання у повному обсязі на спеціальний розподільчий рахунок коштів, достатніх для повного погашення придбаного обсягу природного газу для потреб виробничо-технологічних втрат (далі - ВТВ), а держава в особі Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП не вчиняла жодних дій щодо компенсації різниці в тарифах. На рівні держави в особі Верховної Ради України, Уряду встановлені законодавчі норми, які не давали та не дають можливості товариству своєчасно отримувати кошти від споживачів або спонукати їх до цього;

(2) постановою НКРЕКП від 29.09.2023 №1774 "Про зупинення дії ліцензії з розподілу природного газу, виданої Акціонерному товариству "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" () зупинено дію ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, виданої відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 19.06.2017 №814, у зв`язку з передачею цілісного майнового комплексу з розподілу природного газу іншому суб`єкту господарювання, який отримав відповідну ліцензію.

4. Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач подав клопотання про зменшення розміру пені та штрафу на 95%, посилаючись на складний фінансовий стан товариства.

Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

5. 21.06.2022 ТОВ "ГК "Нафтогаз України" (продавець) та АТ "Сумигаз" (покупець) уклали договір купівлі-продажу природного газу №101/ПГ-3285-ОГРМ (далі за текстом - договір).

6. Цей договір (включаючи всі зміни та доповнення) регулює відносини сторін щодо купівлі-продажу, передачі та прийому природного газу на умовах, встановлених цим договором та Положенням про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 №222 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2022 №699) (далі за текстом - Положення) (пункт 1.1 договору).

7. Продавець передає покупцеві природний газ у порядку та на умовах, визначених у цьому договорі. Перехід права власності на природний газ відбувається на умовах, передбачених цим договором (п 3.1 договору).

8. Згідно з пунктом 3.11 договору сторони на підставі частини 3 статті 207 та статті 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) домовилися про можливість підписання в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису Комерційних актів, первинної бухгалтерської документації, актів звірки взаєморозрахунків та інших документів, пов`язаних із виконанням договору.

9. Відповідно до пункту 4.3 договору покупець здійснює розрахунок за реалізовані обсяги природного газу в розрахунковому періоді не пізніше ніж 30 (тридцять) днів після закінчення розрахункового періоду.

10. Згідно з пунктом 6.3 договору за порушення покупцем строків проведення розрахунків за природний газ, визначених договором, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення, покупець, на письмову вимогу продавця не пізніше ніж 15 днів з моменту її отримання, зобов`язаний сплатити на користь продавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а у випадку порушення покупцем строків оплати за природний газ більше ніж на 5-ть (п`ять) робочих днів, покупець зобов`язаний сплатити на користь продавця додатково штраф, розмір якого становить 10% (десять відсотків) від суми простроченого платежу.

11. Відповідно до пункту 6.11 договору сторони дійшли згоди, що нарахування штрафних санкцій не обмежується строком, встановленим частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України (далі - ГК), та здійснюється за весь період прострочення виконання зобов`язань.

12. Сторони, підписуючи договір, підтверджують, що визнають форми електронних документів, що будуть укладатись сторонами під час дії цього договору, з дотриманням вимог щодо реєстрації кваліфікованого електронного підпису (далі - КЕП)/ електронного цифрового підпису (ЕЦП) та печатки (за наявності) засобами телекомунікаційного зв`язку, підписані з використанням спеціалізованих програмних рішень, зокрема, системи обміну електронним документами «M.E.Doc», Вчасно, тощо (пункт 9.1 договору).

13. Відповідно до пунктів 10.1, 10.2 договору цей договір укладений сторонами з відкладальною умовою відповідно до частини 1 статті 212 ЦК та набуває чинності з дати надання покупцем одного з видів забезпечення виконання своїх платіжних зобов`язань за договором у порядку та відповідно до підпункту 2.1.1 пункту 2.1 цього договору, та діє впродовж дії воєнного стану, а також протягом шести місяців після його припинення або скасування, а в частині здійснення розрахунків між сторонами до їх повного та належного здійснення. Відповідно до статті 631 ЦК, умови цього договору поширюють свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами до його укладення, а саме з 01.06.2022.

14. Сторони уклали додаткові угоди від 01.05.2023 №4 та від 16.05.2023 №5, якими уточнили обсяги газу.

15. На виконання умов договору позивач у період з червня 2022 року до вересня 2023 року передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 217 051 505,04 грн, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу, які додані до позову.

16. Указаний договір, додаткові угоди та акти до нього укладені сторонами спору шляхом підписання цих документів в електронній формі електронними підписами представників та проставлення електронних печаток позивача та відповідача як юридичних осіб.

17. Вартість поставленого природного газу за договором за період з червня 2022 року до вересня 2023 року відповідач сплатив частково в розмірі 172 223 262,28 грн.

18. 05.06.2025 позивач направив відповідачу вимогу №119/4.1.2-29322-2024 про сплату заборгованості за договором, в якій наголосив на необхідності сплати 44 828 242,76 грн основного боргу та нарахованих за неналежне виконання умов договору щодо повної та своєчасної оплати вартості поставленого природного газу 19 629 681,47 грн пені, 14 165 997,79 грн штрафу, 1 296 374,16 грн інфляційних втрат, 1 496 980,40 грн 3% річних (докази направлення додані до матеріалів справи).

19. Зазначену вимогу відповідач залишив без задоволення, що стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення основного боргу та неустойки за порушення зобов`язання.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

20. Господарський суд Сумської області рішенням від 16.09.2025 у справі №920/960/24, яке Північний апеляційний господарський суд залишив без змін постановою від 02.02.2026, позов задовольнив частково.

Стягнув з АТ "Сумигаз" на користь ТОВ "ГК "Нафтогаз України" 44 828 242,76 грн основного боргу, 2 000 000 грн пені, 2 000 000 грн штрафу, 1 296 374,16 грн інфляційних втрат, 1 496 980,40 грн 3% річних, а також 847 840 грн судового збору.

В іншій частині позову відмовив.

21. Часткове задоволення первісного позову суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, мотивував наявністю підстав для зменшення заявлених позивачем до стягнення пені та штрафу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування. Доводи інших учасників справи

22. ТОВ "ГК "Нафтогаз України" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 16.09.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у сумі 29 795 679,26 грн і ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з АТ "Сумигаз" на користь ТОВ "ГК "Нафтогаз України" 29 795 679,26 грн, з яких: 17 629 681,47 грн пені та 12 165 997,79 грн штрафу.

23. Підставою касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції у цій справі скаржник вважає наявність випадку, передбаченого пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом також - ГПК), зазначаючи, що суди попередніх інстанцій не врахували правових висновків Верховного Суду, викладених в постановах: від 19.02.2018 у справі №910/15430/16, від 27.04.2018 у справі №910/313/17, від 29.06.2023 у справі №922/999/22, від 23.03.2018 у справі №904/6252/17, від 03.04.2018 у справі №908/1076/17, від 07.11.2019 у справі №916/1345/18, від 30.03.2020 у справі №910/3011/19, від 02.05.2018 у справі №910/3816/16, від 04.05.2018 у справі №908/1453/14, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 23.01.2019 у справі №355/385/17, від 31.03.2020 у справі №910/8698/19, від 18.05.2021 у справі №904/3177/20, щодо застосування статей 6, 551, 627, 629 ЦК.

24. Доводи скаржника зводяться до того, що:

(1) укладаючи договір, відповідач погодився з умовами щодо порядку і строків виконання грошових зобов`язань, а також щодо покладення на нього відповідальності за порушення цих зобов`язань.

Здійснюючи підприємницьку діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики: як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і стосовно належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань;

(2) посилання відповідача на скрутне фінансове становище через несвоєчасність розрахунків споживачів за розподіл природного газу, зупинення ліцензії не є виключною обставиною, яка в розумінні закону є підставою для відмови у стягненні боргу за спожитий природний газ та санкцій.

25. Відсутність у боржника необхідних коштів також не може бути обставиною, що звільняє від господарсько-правової відповідальності за невиконання господарських зобов`язань;

(3) зменшення неустойки не відповідає визначеним у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, а також нормам законодавства на ринку природного газу при постачанні природного газу;

(4) зменшуючи розмір неустойки, суд першої інстанції порушив принцип збалансованості інтересів сторін;

(5) введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність та набувати кошти. Відповідач не надав доказів того, що підприємство зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом, що всі працівники (чи їх частина), керівник підприємства, інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все або частина складу рухомого майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час дії воєнного стану.

Навпаки, із доданих до відзиву на позовну заяву додатків вбачається, що відповідач активно веде підприємницьку діяльність ;

(6) при розгляді питання про господарську діяльність підприємств та підстави для врахування при зменшенні неустойки скрутного фінансового становища відповідача суди попередніх інстанцій не врахували правових висновків Верховного Суду стосовно того, що юридична особа здійснює діяльність на власний ризик, несе сама відповідальність за свої дії, ризики при збитковій діяльності не можуть бути ризиками позивача, оскільки порушується принцип збалансованості інтересів сторін;

(7) позивач також є заручником розрахунків своїх контрагентів, у тому числі й відповідача, отже сторони перебувають у рівнозначному становищі.

Відсутність можливості вчасно розраховуватись за природний газ з виробниками природного газу на території України, з партнерами Європи та, як наслідок, відсутність коштів на закупівлю газу та надання послуг з постачання природного газу, спричиняє значні соціально та економічно негативні наслідки для всієї України.

Несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу, закачування природного газу у підземні сховища для забезпечення опалювального періоду 2025-2026 років.

Правові підстави перекладати ризик відповідача на позивача щодо виконання прийнятих зобов`язань за договором щодо оплати вартості спожитого природного газу відсутні.

26. АТ "Сумигаз" подало відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, оскаржувані рішення судів - без змін.

27. Доводи відповідача зводяться до того, що:

(1) відповідач у чіткій послідовності виконував рішення Уряду та Регулятора ринку природного газу як при укладенні договору, так і при його виконанні. При загальній сумі договору 217 051 505,04 грн через договірне списання зі спеціального рахунку було оплачено 172 223 650,89 грн, тобто 79,35%;

(2) суди попередніх інстанцій правильно врахували, що укладення договору хоча й відбувалось вже під час дії воєнного стану, але це відбулось лише після майже 4-х місяців від його початку, коли ні АТ "Сумигаз", ні будь-яка особа в Україні не розуміла, як у подальшому будуть розвиватися події на території України, зокрема, й у Сумській області.

Здійснюючи діяльність з розподілу природного газу під час дії воєнного стану, товариство функціонувало в умовах форс-мажорних обставин, при цьому, не маючи тарифних джерел фінансування, відновлювало розподільчі газопроводи, транспорт, техніку за можливості, відновлювало та відновлює виробничі бази, оскільки від їх наявності та функціонування залежить якісне надання послуг з розподілу природного газу;

(3) через військову агресію зменшився обсяг розподіленого товариством природного газу та обсяг отриманих грошових коштів за надані послуги розподілу природного газу.

З незалежних від нього обставин в період дії воєнного стану було ускладнено отримання у повному обсязі на спеціальний розподільчий рахунок коштів, достатніх для повного погашення придбаного обсягу природного газу для потреб ВТВ, а держава в особі НКРЕКП не вчиняла жодних дій щодо компенсації різниці в тарифах. На рівні держави в особі Верховної Ради України, Уряду встановлені законодавчі норми, які не давали та не дають можливості товариству своєчасно отримувати кошти від споживачів або спонукати їх до цього.

За рішенням Регулятора ринку природного газу товариство було позбавлене основного виду діяльності - розподілу природного газу;

(4) загальна сума штрафних санкцій, що заявлена до стягнення, складає 33 795 679,26 грн, а це 75,4% від суми основного боргу. Відсутні докази понесення позивачем збитків в результаті дій відповідача.

Позиція Верховного Суду

28. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

29. Предметом розгляду в цій справі були вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 44 828 242,76 грн основний борг, 19 629 681,47 грн пеня, 14 165 997,79 грн штраф, 1 296 374,16 грн інфляційні втрати, 1 496 980,40 грн 3% річних.

30. Причиною звернення з касаційною скаргою стала незгода позивача з рішенням суду першої інстанції, залишеним без змін постановою апеляційного суду, в частині зменшення пені з 19 629 681,47 грн до 2 000 000 грн та штрафу з 14 165 997,79 грн до 2 000 000 грн.

31. Отже, предметом касаційного оскарження є рішення судів попередніх інстанцій в частині розгляду позовних вимог щодо стягнення пені та штрафу за неналежне виконання відповідачем умов договору щодо повної та своєчасної оплати вартості поставленого природного газу, а саме вирішення питання правомірності зменшення пені до 2 000 000 грн та штрафу до 2 000 000 грн, відповідно, правомірності відмови в задоволенні цих вимог у зв`язку з їх зменшенням. В іншій частині зазначені судові рішення не оскаржуються, а тому згідно з частиною першою статті 300 ГПК в касаційному порядку не переглядаються.

32. Порушенням зобов`язання на підставі статті 610 ЦК є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

33. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК).

34. В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК).

35. Частинами першою, третьою статті 549 ЦК визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

36. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК).

37. Перевіривши наданий позивачем розрахунок заявлених до стягнення штрафних санкцій (19 629 681,47 грн пені та 14 165 997,79 грн штрафу), суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, констатував його обґрунтованість та арифметичну вірність.

38. Установивши правомірне нарахування позивачем пені та штрафу у зазначеному розмірі, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виснував про можливість зменшення пені до 2 000 000 грн та штрафу до 2 000 000 грн.

39. Відповідно до статті 233 ГК у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

40. За змістом цієї норми, вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної суми штрафних санкцій таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо (постанова Верховного Суду від 03.12.2024 у справі №909/321/24).

41. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 ЦК).

42. Застосоване у статті 551 ЦК та статті 233 ГК словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (постанови Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №910/15705/21, від 01.02.2023 у справі №914/3203/21, від 22.05.2024 у справі №911/95/20, від 18.12.2024 у справі №921/320/24).

43. У постанові від 04.05.2018 у справі №908/1453/17, на яку в аспекті визначеної підстави касаційного оскарження посилається скаржник, Верховний Суд зауважив, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені. Господарський суд об`єктивно оцінює, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання).

44. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, на яку за текстом касаційної скарги також посилається скаржник, зазначила, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі (пункт 8.22).

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків (пункт 8.23).

45. Водночас у пункті 8.24 цієї ж постанови Велика Палата Верховного Суду наголосила, що для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

46. Зменшення розміру неустойки є правом суду та залежить виключно від встановлених судом конкретних обставин кожної справи за наслідками правової оцінки спірних правовідносин та поданих сторонами доказів, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статей 86, 210 ГПК на власний розсуд та за внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

47. Питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статей 86, 210 ГПК за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу; на встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин; умови конкретних правовідносин; наявність/відсутність наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення такої дії.

Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема у постановах: від 05.09.2023 у справі №907/583/22, від 28.11.2023 у справі №916/1504/22, від 03.12.2024 у справі №904/872/24, від 03.12.2024 у справі №909/321/24 тощо.

48. Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 зазначив, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватися з положеннями статті 233 ГК і частини третьої статті 551 ЦК, а також досліджуватися й оцінюватися судом у порядку статей 86, 210, 237 ГПК. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

49. Отже, висновки Верховного Суду щодо застосування статті 551 ЦК та статті 233 ГК є усталеними та загальними (універсальними) для правовідносин про стягнення неустойки, однак результат їх застосування може бути різним (наявність або відсутність підстав для зменшення неустойки) у залежності від тих фактичних обставин, які будуть встановлені судом у кожній конкретній справі.

50. Вирішуючи у цій справі питання зменшення розміру пені та штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач довів, що зазначені ним обставини суттєво вплинули та позбавили його можливості повноцінно здійснювати господарську діяльність.

51. Крім цього суд зауважив, що бере до уваги співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру штрафних санкцій, та вважає, що зменшення розміру пені та штрафу на цей момент є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін, враховуючи місцерозташування відповідача на території Сумської області.

52. У свою чергу суд апеляційної інстанції за змістом своє постанови зазначив про обґрунтованість таких висновків та вважав правильним врахування судом першої інстанції таких обставин:

(1) АТ "Сумигаз" на момент укладення договору, заборгованість за яким є предметом спору, надавало послуги розподілу природного газу на території Сумської області та с. Мойка Краснокутського району Харківської області, тобто було Оператором ГРМ, які значно потерпають від наслідків воєнних дій, спричинених агресією рф проти України у цьому регіоні, що призвело до суттєвих пошкоджень та руйнувань системи газопостачання на території, де відповідач здійснює свою господарську діяльність;

(2) здійснюючи діяльність з розподілу природного газу під час дії воєнного стану, товариство функціонувало в умовах форс-мажорних обставин, при цьому, не маючи тарифних джерел фінансування відновлювало розподільчі газопроводи, транспорт, техніку за можливості, відновлювало та відновлює виробничі бази, оскільки від їх наявності і функціонування залежить якісне надання послуги розподілу природного газу;

(3) відсутність компенсації різниці в тарифах призвела до значних фінансових втрат;

(4) постановою НКРЕКП від 29.09.2023 №1774 "Про зупинення дії ліцензії з розподілу природного газу, виданої Акціонерному товариству "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" () зупинено дію ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, виданої відповідно до постанови НКРЕКП від 19.06.2017 №814, у зв`язку з передачею цілісного майнового комплексу з розподілу природного газу іншому суб`єкту господарювання, який отримав відповідну ліцензію;

(5) розмір неустойки є значним у порівнянні з сумою основного боргу, так як відповідно до заявлених позовних вимог основний борг складає 44 828 242,76 грн, пеня та штраф заявлені до стягнення у розмірі 19 629 681,47 грн та 14 165 997,79 грн відповідно.

Загальна сума штрафних санкцій, що заявлена до стягнення, складає 3 3795 679,26 грн, що становить 75,40% від суми основного боргу.

53. Крім цього суд апеляційної інстанції вважав достатньо обґрунтованими та врахував заперечення відповідача проти апеляційної скарги стосовно того, що, здійснюючи діяльність з розподілу природного газу під час дії воєнного стану, товариство функціонувало в умовах надзвичайних важких обставин, при цьому, не маючи тарифних джерел фінансування, відновлювало розподільчі газопроводи, транспорт, техніку за можливості, відновлювало та відновлює виробничі бази, оскільки від їх наявності і функціонування залежить якісне надання послуги розподілу природного газу.

54. Не погоджуючись з такими висновками судів, скаржник, серед іншого, стверджує, що останні, визначивши як підставу зменшення неустойки форс-мажорні обставини, не врахували правову позицію Верховного Суду, викладену у справі №922/999/22, в якій останній виснував, що "сторона, яка посилається на форс-мажор, має довести причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання; той факт, що ТПП України засвідчила форс-мажорні обставини - військову агресію російської федерації проти України, сам по собі не є підставою для звільнення або зменшення відповідальності за невиконання/неналежне виконання договірних зобов`язань" (практика є усталеною і покладена в основу постанов Верховного Суду у справах №906/540/22, №912/750/22, №910/8580/22, №904/3886/21).

55. У контексті доводів скаржника в цій частині Суд враховує, що суди попередніх інстанцій не виснували про зменшення розміру заявлених позивачем до стягнення пені та штрафу лише з підстав наявності (доведення) відповідачем наявності форс-мажорних обставин, наведені відповідачем в цій частині обставини суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, в межах наданих їм дискреційних повноважень врахували в сукупності з іншими обставинами, що жодним чином не суперечить наведеній скаржником правовій позиції Верховного Суду та узгоджується з позицією останнього щодо того, що закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися на інші обставини, крім тих, про які Суд зазначав раніше в цій постанові, а суд оцінити такі обставини при ухваленні рішення.

56. Доводи скаржника в частині того, що відповідач був обізнаний з тим, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладено відповідальність відповідно до його умов з посиланням на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23.01.2019 у справі №355/385/17, стосовно того, що: "Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).", Суд вважає безпідставними, так як обов`язковість договору та обізнаність відповідача як особи, яка допустила його неналежне виконання, за що договором передбачена відповідальність у вигляді нарахування штрафу та пені, жодним чином не нівелює право суду зменшити розмір санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила відповідне зобов`язання, оцінивши, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної суми штрафних санкцій таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

57. Посилання скаржника на правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 23.03.2018 у справі №904/6252/17, від 03.04.2018 у справі №908/1076/17, від 07.11.2019 у справі №916/1345/18, від 30.03.2020 у справі №910/3011/19, яка узагальнено зводиться до того, що відсутність у боржника необхідних коштів або взяття ним зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень не звільняє його від обов`язку виконати господарські зобов`язання / від відповідальності за порушення зобов`язання, Суд відхиляє, так як зменшивши розмір заявлених позивачем до стягнення пені та штрафу, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, не виснував про відсутність у відповідача обв`язку виконати своє господарське зобов`язання (оплатити вартість поставленого позивачем газу) та/або про наявність підстав для звільнення його від відповідальності за неналежне виконання такого обов`язку, а навпаки рішенням від 16.09.2025 у цій справі №920/960/24 суд визнав наявним у відповідача обов`язок оплатити вартість поставленого позивачем газу, стягнувши з відповідача на користь позивача основний борг у зваленій останнім сумі, а також правомірність нарахування ним за невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати штрафу та пені.

58. Зменшення розміру заявлених позивачем до стягнення пені та штрафу не може розцінюватись як звільнення відповідача від обов`язку виконати господарські зобов`язання та/або від відповідальності за порушення такого зобов`язання.

59. Посилання скаржника на те, що Верховний Суд при розгляді питання про господарську діяльність підприємств та підстави для врахування при зменшенні неустойки скрутного фінансового становища відповідача у постановах від 19.02.2018 у справі №910/15430/16, від 27.04.2018 у справі №910/313/17 та від 02.05.2018 у справі №910/3816/16 виснував про те, що "відповідач, як юридична особа, що здійснює діяльність на власний ризик, враховуючи принципи, закріплені в ст. 6 ЦК України, взяв на себе відповідні зобов`язання (прийняти природний газ та здійснити своєчасний/повний розрахунок з постачальником), і об`єктивно усвідомлював усі можливі ризики ведення господарської діяльності та виконання зобов`язань за договором. Ризики при збитковій підприємницькій діяльності несе сам суб`єкт господарювання, а відповідно нерентабельність та неприбутковість відповідача стосується діяльності самого відповідача, у зв`язку з чим наведені ризики не можуть бути ризиками іншої сторони, оскільки в протилежному випадку порушується принцип збалансованості інтересів сторін" Суд також відхиляє, так як у жодній з цих постанов Суд не виснував про відповідне у наведеному скаржником формулюванні, тим більше в аспекті вирішення питання щодо зменшення неустойки.

60. У межах спірного у цих справах питання щодо відстрочення виконання рішення суду, яке є відмінним від спірного у цій справі питання щодо зменшення розміру неустойки, Верховний Суд з посиланням або без на статті 42 (підприємництво як вид господарської діяльності), 44 (принципи підприємницької діяльності) ГК надавав оцінку доводам сторін щодо фінансового становища сторони, зокрема з посиланням на те, що господарська діяльність здійснюється суб`єктами господарювання на власний ризик, а її фінансове становище є результатом його власної підприємницької діяльності.

61. При цьому Суд враховує, що у контексті посилання на вказані постанови Верховного Суду, які не містять правових висновків у наведеному скаржником формулюванні, останній за текстом касаційної скарги жодним чином не спростовує правомірність врахування судами попередніх інстанцій, зокрема, апеляційним судом, при вирішенні питання про зменшення розміру заявлених до стягнення з відповідача пені та штрафу обставин здійснення останнім на території, яка значно потерпає від наслідків воєнних дій, спричинених агресією рф проти України, що призвело до суттєвих пошкоджень та руйнувань системи газопостачання на цій території.

62. Доводи скаржника в частині неврахування судами попередніх інстанцій правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №918/116/19, стосовно того, що "Суд доходить висновку про те, що зазначені критерії дотримані судами першої та апеляційної інстанцій при вирішенні питання про зменшення пені та обґрунтовано зменшено розмір заявленої до стягнення пені на 50%, враховуючи, що зменшення розміру штрафних санкцій на 99 % нівелюватиме саме значення пені як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів кредитора у зв`язку з порушенням його права на своєчасне (відповідно до строків, передбачених договором) отримання грошових коштів за надані ним послуги", Суд відхиляє з огляду на таке.

63. У постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що зменшення судом неустойки до певного розміру відбувається із визначенням її у конкретній грошовій сумі, що підлягає стягненню, тоді як переведення зменшуваного розміру неустойки у частки, а відповідно і апелювання у спорах про зменшення розміру неустойки такими категоріями, як частка або процент, на який зменшується неустойка, не відображає об`єктивний стан сукупності обставин, які є предметом судового дослідження при вирішенні питання про зменшення неустойки.

64. Законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд з цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 ЦК, тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.

65. Крім цього в аспекті порушеного у справі №911/2269/22 питання щодо відступу від висновків Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 551 ЦК у подібних правовідносинах - у питанні зменшення судом заявленої до стягнення суми пені на 99%, Верховний Суд у постанові від 19.01.2024 зазначив:

- "7.42. Отже, і чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір (пункт 7.14); і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер (пункти 7.25-7.30).

А тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду. ".

66. Тоді як скаржник, посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №918/116/19, у межах останньої актуальної правової позиції Верховного Суду, який виснував про індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, що виключає формування єдиних (для вирішення спорів про стягнення неустойки) критеріїв та алгоритму визначення підстав для зменшення розміру неустойки та критеріїв для встановлення розміру (на 90%, 70% чи 50% тощо), до якого суд має право її зменшити, жодним чином не доводить, що, виходячи з конкретних обставин цієї справи, визначена судом сума пені в розмірі 2 000 000 грн та штрафу в розмірі 2 000 000 грн, не узгоджується з компенсаційним характером неустойки, головною метою якої, як зазначав Суд, є саме стимулювання боржника до належного виконання основного зобов`язання, а не збагачення кредитора за рахунок боржника.

67. Також скаржник у контексті посилання на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №918/116/19, не доводить, що такий розмір пені та штрафу нівелює їх значення як відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

68. Крім цього Суд враховує, що скаржник за текстом касаційної скарги жодним чином не спростовує висновки відносно того, що зменшення розміру пені та штрафу у цій справі є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін, враховуючи місцерозташування відповідача на території Сумської області.

69. Посилання скаржника на те, що (1) він також є заручником розрахунків своїх контрагентів, у тому числі й відповідача, отже сторони перебувають у рівнозначному становищі, (2) несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу, закачування природного газу у підземні сховища для забезпечення опалювального періоду 2025-2026 років; (3) відсутність можливості вчасно розраховуватись за природний газ з виробниками природного газу на території України, з партнерами Європи та, як наслідок, відсутність коштів на закупівлю газу та надання послуг з постачання природного газу, спричиняє значні соціально та економічно негативні наслідки для всієї України, не свідчить про перекладання ризиків відповідача на позивача, як про це в аспекті наведеного вказує скаржник, адже останній як і відповідач здійснює свою підприємницькою діяльність на власний ризик.

70. Наведене скаржником також не може свідчити про неврахування судами попередніх інстанцій балансу інтересів сторін, зокрема з огляду на визначені судом першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, суми пені та штрафу, які в результаті їх зменшення підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

71. У контексті необхідності врахування при зменшенні пені та штрафу співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру неустойки скаржник обмежився лише посиланням на відповідну правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та постановах Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19, що з огляду на вищенаведене (сукупність обставин саме цієї справи, з яких суди виходили при зменшенні пені та штрафу) жодним чином не підтверджує доводи скаржника стосовно того, що суди попередніх інстанцій не врахували таке співвідношення, зокрема з огляду на те, що апеляційний суд вважав правильним врахування судом першої інстанції того, що розмір неустойки є значним у порівнянні з сумою основного боргу, так як відповідно до заявлених позовних вимог основний борг складає 44 828 242,76 грн, пеня та штраф заявлені до стягнення у розмірі 19 629 681,47 грн та 14 165 997,79 грн відповідно, загальна сума штрафних санкцій, що заявлена до стягнення, складає 33 795 679,26 грн, що становить 75,40% від суми основного боргу.

72. Посилання скаржника на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові 24.06.2021 у справі №904/3177/20, а не у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021, як помилково вказує скаржник, стосовно того, що: "Зміст положень статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України не зобов`язує кредитора доводити наявність у нього збитків для того, щоб притягнути боржника до відповідальності у вигляді штрафних санкцій", Суд відхиляє, так як зменшуючи розмір заявлених позивачем до стягнення пені та штрафу, суди попередніх інстанцій не виходили з відповідного, зокрема не виснували про недоведення позивачем як кредитором наявності у нього збитків для того, щоб притягнути відповідача як боржника до відповідальності у вигляді штрафних санкцій.

73. З огляду на наведене, Верховний Суд наголошує, що в цій справі суди попередніх інстанцій, дослідивши обставини справи та реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 ЦК та статтею 233 ГК, дійшли цілком законних та обґрунтованих висновків про можливість зменшення розміру пені та штрафу, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 ЦК, а саме справедливості, добросовісності та розумності, а також дотримавшись принципу розумного балансу між інтересами сторін, що запобігатиме настанню негативних наслідків для них.

74. Суд вважає, що висновок судів попередніх інстанцій про наявність підстав для зменшення пені та штрафу ґрунтується на правильному застосуванні ними норм чинного законодавства України, зокрема статті 551 ЦК та статті 233 ГК, та відповідає сформованій та сталій судовій практиці і висновкам Верховного Суду щодо застосування цих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яке (застосування), як зазначалось, у кожному конкретному випадку залежить виключно від встановлених і доведених обставин конкретної справи, а також оцінки наданих до суду доказів, що входило в предмет доказування та формувало фактично-доказову базу.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

75. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

76. Згідно із статтею 309 ГПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

77. За результатами касаційного перегляду Верховний Суд не встановив неправильного застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Оскаржувані рішення судів прийняті за результатами повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи і підстав для їх зміни чи скасування, за мотивів наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд не вбачає.

Розподіл судових витрат

78. За загальним правилом статті 129 ГПК у зв`язку із відмовою у задоволенні касаційної скарги, судовий збір за її подання покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1.Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

2.Постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 та рішення Господарського суду Сумської області у частині відмови у стягненні 29 795 679,26 грн, з яких: 17 629 681,47 грн пені та 12 165 997,79 грн штрафу, у справі №920/960/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Бакуліна

Судді О.Р. Кібенко

В.І. Студенець