ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

"22" квітня 2026 р. м ХарківСправа № 922/1330/26

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

розглянувши матеріали

позовної заявиСумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (40014, м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, буд. 28)
до Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (61057, м. Харків, вул. Гоголя, буд. 10)
про визнання недійсними додаткових угод, стягнення 148624,37 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Сумське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут", згідно вимог якої просить суд:

1. Прийняти до розгляду позовну заяву.

2. Поновити процесуальний строк на подання позовної заяви.

3. Відстрочити сплату судового збору за подання позовної заяви.

4. Відкрити провадження у справі.

5. Справу слухати за правилами загального позовного провадження.

6. Визнати недійсною Додаткову угоду №8 від 16.06.2021 до договору №64, укладеного 18.02.2021 між Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків) та Приватним акціонерним товариством "Харківенергозбут".

7. Визнати недійсною Додаткову угоду №10 від 09.09.2021 до договору № 64, укладеного 18.02.2021 між Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків) та Приватним акціонерним товариством "Харківенергозбут".

8. Визнати недійсною Додаткову угоду №12 від 13.10.2021 до договору №64, укладеного 18.02.2021 між Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків) та Приватним акціонерним товариством "Харківенергозбут".

9. Визнати недійсною Додаткову угоду №13 від 18.10.2021 до договору №64, укладеного 18.02.2021 між Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків) та Приватним акціонерним товариством "Харківенергозбут".

10. Визнати недійсною Додаткову угоду №14 від 19.10.2021 до договору №64, укладеного 18.02.2021 між Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків) та Приватним акціонерним товариством "Харківенергозбут".

11. Визнати недійсною Додаткову угоду №15 від 21.12.2021 до договору №64, укладеного 18.02.2021 між Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків) та Приватним акціонерним товариством "Харківенергозбут".

12. Визнати недійсною Додаткову угоду №16 від 22.12.2021 до договору №64, укладеного 18.02.2021 між Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків) та Приватним акціонерним товариством "Харківенергозбут".

13. Визнати недійсною Додаткову угоду №17 від 23.12.2021 до договору №64, укладеного 18.02.2021 між Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків) та Приватним акціонерним товариством "Харківенергозбут".

14. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (, 61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 126) на користь Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Г. Кондратьєва, 28, м. Суми, 40003, ) безпідставно сплачені кошти в сумі 148624,37 грн.

Крім того, просить суд вирішити питання про судові витрати.

Дослідивши матеріали позовної заяви, господарський суд встановив наявність підстав для залишення позовної заяви без руху з огляду на наступне.

Вимогами пункту 2 частини 3 статті 162 ГПК України визначено, що позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців); відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Позивачем вказано власну адресу місцезнаходження: 40003, Сумська обл., м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, буд. 28.

Судом було зроблено запит до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо позивача () та встановлено адресу місцезнаходження позивача: 40014, м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, буд. 28.

Приписами частини 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" визначено, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Отже, зазначена у позовній заяві адреса місцезнаходження позивача в частині зазначення поштового індексу різниться із адресою у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

З підстав наведеного, позивачу на виконання вимог пункту 2 частини 3 статті 162 ГПК України необхідно усунути встановлений недолік позовної заяви шляхом уточнення вірної адреси місцезнаходження позивача в частині поштового індексу, а також зазначити повну адресу місцезнаходження представника позивача, оскільки така містить лише посилання на м. Суми.

Окрім того, відповідно до частини 1 статті 162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно пункту 3 частини 3 статті 162 ГПК України визначено, що позовна заява повинна містити обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються, зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

З позовної заяви убачається, що позивачем, зокрема, визначено та заявлено до стягнення з відповідача безпідставно сплачені кошти у розмірі 148624,37 грн.

Позивачем зазначено, що обсяг спожитої електричної енергії по договору від 18.02.2021 №64 за 2021 рік склав 386345 кВт, за який, з урахуванням збільшення ціни, сплачено 1319366,80 грн. За умови збільшення тарифу на 10% ціна могла становити 3,030303034 грн., а вартість спожитих 386345 кВт становить 1170742,43 грн. Таким чином, переплата складає 148624,37 грн.

Однак матеріали позовної заяви з огляду на вимоги пункту 3 частини 3 статті 162 ГПК України не містять детального та обґрунтованого розрахунку заявлених до стягнення з відповідача безпідставно сплачених коштів у розмірі 148624,37 грн. з зазначенням методики розрахунку в контексті тверджень про те, що за умови збільшення тарифу на 10% ціна могла становити 3,030303034 грн. з огляду на низку спірних додаткових угод, які позивач просить суд визнати недійсними з посиланням на відповідні докази, що підтверджують обґрунтованість здійсненого розрахунку.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 частини 3 статті 162 ГПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує своїх вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Згідно з частиною 2 статті 164 ГПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно з статтею 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 №228 (зі змінами), та на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 №870 "Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції" наказом Міністерства юстиції України "Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України" від 16.10.2019 №3173/5 вирішено утворити Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) як юридичну особу публічного права.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2025 № 517 "Деякі питання міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України" Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції () перейменовано на Сумське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України ().

Зазначено, що відповідно до Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України (затвердженого наказом Міністерства юстиції України "Про затвердження Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України"), Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) (до реорганізації) було територіальним органом Міністерства юстиції України, на який покладалися повноваження щодо реалізації державної правової політики у відповідному регіоні. Управління здійснювало організаційне, методичне та координаційне забезпечення діяльності підпорядкованих установ, контролювало виконання покладених на них функцій, а також забезпечувало взаємодію між центральним органом виконавчої влади та місцевими органами влади в питаннях, що належать до сфери його компетенції.

Натомість до матеріалів позовної заяви позивачем не було додано доказів, що підтверджують викладені у позовній заяві обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги в частині вище зазначених доказів, що є недоліком позовної заяви в розумінні імперативних вимог частини 3 статті 162, частин 2 статті 164 ГПК України, який також підлягає усуненню шляхом подання до суду відповідних доказів.

Також, вимогами пункту 8 частини 3 статті 162 ГПК України визначено, що позовна заява повинна містити зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви.

Натомість матеріали позовної заяви не містять зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви, що є недоліком позовної заяви, який підлягає усуненню. При цьому суд зазначає, що позовна заява містить перелік додатків: 1. Довіреність на Панасенко Богдан Анатолійович.pdf. 2. Виписка з ЄДР.pdf. 3. Деякі питання територіальних орг... _ пост КМУ від 09.10.2019 №870.pdf. 4. Договір від 18.02.2021 №64 та додатки до нього.pdf. 5. звіт про виконання UA-2021-01-06-001763-b-contract-ongoing.pdf. 6. Про реорганізацію міжрегіональни... _пост КМУ від 16.08.2022 №912.pdf. 7. Квитанція про надсилання стороні Приватне акціонерне товариство Харківенергозбут 42206328.pdf

Таким чином, наведений перелік додатків до позовної заяви, що сформована в системі "Електронний суд", з урахуванням викладених у позовній заяві обставин, не містить поіменного зазначення всіх додатків до позовної заяви з відображенням їх реквізитів, фактичної кількості (додаткові угоди тощо), що є недоліком позовної заяви у розумінні пункту 8 частини 3 статті 162 ГПК України, який підлягає усуненню шляхом визначення переліку документів та інших доказів, що додаються до позовної заяви та якими обґрунтовуються позовні вимоги.

Крім того, відповідно до пункту 9 частини 3 статті 162 ГПК України позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Однак, матеріали позовної заяви свідчать, що позивач не надає відомості у відповідності до пункту 9 частини 3 статті 162 ГПК України, що є недоліком позовної заяви, який підлягає усуненню шляхом подання до суду таких відомостей.

Разом з тим, пунктом 2 частини 1 статті 164 ГПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з вимогами частини 2 статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Пунктом 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" унормовано, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 3 статті 6 Закону України "Про судовий збір" унормовано, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3328,00 грн.

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 по справі №916/228/22 зазначено, що особи, які після 04.10.2021 подають до суду документи в електронній формі з використанням системи "Електронний суд", мають правомірні очікування, що розмір судового збору, який підлягає сплаті ними, у такому разі буде розрахований із застосуванням понижуючого коефіцієнта, що прямо передбачено в Законі України "Про судовий збір".

У даному разі з позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено 8 вимог немайнового характеру про визнання недійсними додаткові угоди та 1 вимогу майнового характеру про стягнення 148624,37 грн.

Враховуючи, що позовна заява надійшла до суду в електронній формі з використанням системи "Електронний суд", а тому з огляду на положення частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір", позивач мав надати суду докази сплати судового збору у розмірі 23961,60 грн.

Водночас позивачем у позовній заяві викладено клопотання про відстрочення сплати судового збору.

В обґрунтування клопотання зазначено, що на даний час існують об`єктивні підстави, що унеможливлюють своєчасну сплату судового збору. Зазначено, що відстрочення є обґрунтованим (подача позову в умовах відсутності/затримки цільового фінансування) та відповідає вимогам процесуального законодавства, адже забезпечує реалізацію позивачем права на доступ до правосуддя та не перешкоджає подальшому розгляду справи по суті.

Розглянувши вказане вище клопотання, суд зазначає наступне.

Питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати врегульоване статтею 8 Закону України "Про судовий збір", норма якої є спеціальною.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Наведеною вище правовою нормою Закону України "Про судовий збір" встановлено чіткий і вичерпний перелік умов для відстрочення, розстрочення сплати судового збору або звільнення від його сплати, а також суб`єктних та предметних критеріїв, за наявності яких, з огляду на майновий стан сторони, суд може, зокрема, відстрочити сплату судового збору.

Особа, яка звертається до суду, має право подати відповідне клопотання, у якому навести обставини щодо її майнового стану, за наявності підстав, з якими закон пов`язує можливість реалізації судом повноважень зменшити тягар судових витрат стосовно сплати судового збору. Такі обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами.

Вказана норма закріплює дискреційне право, а не обов`язок суду відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати. При цьому його реалізація не може призводити до порушення принципу процесуального рівноправ`я сторін та знаходиться в безпосередній залежності від доведеності за допомогою належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів обставин того, що скрутне майнове становище особи не дозволяє їй сплатити судовий збір у встановленому чинним законодавством розмірі.

Суд враховує, що Закон України "Про судовий збір" не містить вичерпного та чітко визначеного переліку доказів, які можливо вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. Водночас у кожному конкретному випадку суд установлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів у сукупності щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Також, із системного аналізу змісту норм цієї статті вбачається, що положення пунктів 1 та 2 частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення пункту 3 частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, що узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14.01.2021 року у справі №0940/2276/18.

Таким чином, суд констатує, що необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, що узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Враховуючи положення статті 129 Конституції України та статті 5 Закону України "Про судовий збір" господарський суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні, в тому числі і у питанні звільнення від сплати судового збору, про що також вказує численна практика Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики ЄСПЛ, обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти (рішення суду від 10.07.1998 року у справі компанії "Тіннеллі та сини, Лтд. та ін."). При цьому, Суд в якості "законної мети" визнає, зокрема, фінансування функціонування органів судової влади (рішення суду від 12.06.2007 року у справі "Станков проти Болгарії", заява №68490/01, п. 57).

Окрім того, ЄСПЛ зазначив, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення у справі "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001, № 28249/95, § 60).

Варто відмітити, що статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Конституцією України визначено основні засади судочинства і до них, зокрема, належать законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини та змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ст. 129 Конституції України).

Приписами статті 9 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" унормовано, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак.

Таким чином, вибіркове, позбавлене правових та фактичних підстав надання господарським судом суб`єктивних переваг одним учасникам процесу перед іншими шляхом відстрочення сплати судового збору призведене до порушення окреслених вище засад судочинства, сприятиме виникненню сумнівів у відповідача щодо об`єктивності та неупередженості суду при дотриманні судом норм матеріального та процесуального права, а також нівелюється важливість врахування правової позиції Верховного Суду, що є неприпустимим.

Враховуючи зазначене, господарський суд не вбачає наявності безумовних обставин, які б відповідали зазначеним вище критеріям, узгоджувались з наведеними законодавчими приписами в контексті визначених законодавцем умов та підстав для відстрочення сплати судового збору, що зумовило б вчинення такої процесуальної дії.

Наведена правова позиція знайшла своєї змістовне відображення у численних ухвалах Верховного Суду від 27.02.2023 у справі №914/2483/22, від 13.02.2023 у справі №910/6998/21, від 07.10.2022 у справі №914/288/22, від 26.07.2022 у справі №910/9328/21, від 31.07.2022 у справі №910/11257/21, від 05.03.2021 у справі №910/9741/20, від 06.01.2021 у справі №927/579/19, від 31.03.2021 у справі №903/465/20.

Отже, підстави для задоволення клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору з огляду на наведені вище законодавчі приписи та правову позицію Верховного Суду відсутні, що не може вважатися обмеженням доступу до суду у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

За таких обставин, подана позовна заява не відповідає вимогам статті 164 ГПК України, оскільки відсутні докази сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі, що є недоліком позовної заяви, який підлягає усуненню шляхом подання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 23961,60 грн.

Відповідно до статті 174 ГПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного, керуючись статтями 162, 164, 172, 174, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про відстрочення сплати судового збору за позовну заяву - відмовити.

2. Позовну заяву залишити без руху.

3. Встановити позивачу строк для усунення зазначених у цій ухвалі недоліків - у п`ять днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

4. Роз`яснити позивачу, що у разі невиконання цієї ухвали у встановлений судом строк, позовна заява вважається неподаною і підлягає поверненню позивачу зі всіма доданими до неї документами на підставі статті 174 ГПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Ухвалу підписано 22.04.2026 р.

СуддяГ.І. Сальнікова