ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

22.04.26 Справа № 917/758/26

Господарський суд Полтавської області у складі судді Семчук О.С., розглянувши заяву Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі Філії " Столичний лісовий офіс" ДП "Ліси України" (вул. Святошинська, 30, м. Київ, 03115, код ЄДРПОУ філії 45530596)

до боржника Приватного підприємства "Полтавське" (бульвар Боровиковського, буд. 30, кв. 81, м. Полтава, 36019, )

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення 12 800,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

17.04.2026 до суду надійшла заява Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі Філії "Столичний лісовий офіс" ДП "Ліси України" про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з боржника, Приватного підприємства "Полтавське", 12 800,00 грн штрафу за порушення строків надання послуг за договором № 156--з від 12.01.2026 про надання послуг, пов"язаних з лісництвом.

Розглянувши заяву про видачу судового наказу, суд дійшов висновку про відмову у його видачі, з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 147 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Згідно частини 1, 2 статті 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Отже, законодавцем запроваджена можливість стягнення неоспорюваної заборгованості в порядку наказного провадження.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно зі статтями 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до частин 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно частини 2 статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

З аналізу вказаних норм вбачається, що штраф за своєю правовою природою є не грошовою заборгованістю за договором, а видом фінансової відповідальності за порушення виконання зобов"язання, яку сторона сплачує у разі невиконання/неналежного виконання свого зобов`язання.

Отже, вимога про сплату штрафу у зв`язку з порушенням умов договору хоча й має грошовий характер, але за своєю природою не є основним зобов`язанням.

Суд звертає увагу заявника, що відповідно до частини 2 пункту 8 статті 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу. У наданому до суду Заявником договору про надання послуг, пов"язаних з лісництвом відсутня грошова вимога.

Таким чином, заявлена вимога про стягнення з Приватного підприємства "Полтавське" 12 800,00 грн штрафу за порушення строків надання послуг за договором № 156--з від 12.01.2026 про надання послуг, пов"язаних з лісництвом не відповідає вимогам статті 148 ( ч 1 п. 3 статті 152) та ч. 1 п. 8 статті 152 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Частина 2 статті 153 ГПК України передбачає, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись статтями 147, 150, 152, 153, 234, 235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Державному спеціалізованому господарському підприємству "Ліси України" в особі Філії "Столичний лісовий офіс" ДП "Ліси України" у видачі судового наказу за вимогою до Приватного підприємства "Полтавське" про стягнення 12 800,00 грн штрафу за порушення строків надання послуг за договором № 156--з від 12.01.2026 про надання послуг, пов"язаних з лісництвом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом десяти днів у порядку, визначеному статтею 257 ГПК України.

Суддя Олена СЕМЧУК