ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" квітня 2026 р. Справа № 924/138/26

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Яроцького А.М., при секретарі судового засідання Гайдуку Д.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного підприємства "Кармель"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КМ ФАКТОРІ"

про стягнення 507 822,85 грн.

Представники сторін:

від позивача: Кармаліта Т.В.

від відповідача: не з`явився

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 23.04.2026 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Процесуальні дії по справі, заяви, клопотання.

04.02.2026 на адресу Господарського суду Хмельницької області через підсистему "Електронний суд" надійшла позовна заява Приватного підприємства "Кармель" до Товариства з обмеженою відповідальністю "КМ ФАКТОРІ" про стягнення боргу в розмірі 507 822,85 грн., з яких 390 960,00 грн. основний борг, 100 459,16 грн. пеня, 9721,85 3% річних та 6681,84 грн. інфляційні втрати, заявлених на підставі договору поставки №03/05 від 13.05.2025.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 04.02.2026 року вказану позовну заяву передано для розгляду судді Яроцькому А.М.

Ухвалою суду від 09.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої визначено проводити за правилами загального позовного провадження. Вказаною ухвалою встановлено строки для подачі відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив, визначено дату проведення підготовчого засідання у справі.

У підготовчому засіданні 05.03.2026 постановлено ухвалу, з занесенням до протоколу судового засідання, про відкладення підготовчого засідання на 10:30 год. 17.03.2026. Ухвалою суду від 05.03.2026 повідомлено ТОВ "КМ ФАКТОРІ" про дату, час та місце наступного підготовчого засідання.

09.03.2026 через підсистему "Електронний суд" до Господарського суду Хмельницької області надійшло клопотання позивача, в якому останній просить надати додатковий строк для подання доказів та долучити їх до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 17.03.2026 постановлено ухвали, із занесенням до протоколу судового засідання, про поновлення позивачу строку для подання доказів та долучення останніх до матеріалів справи, закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 10:00 год. 07.04.2026.

В судовому засіданні 07.04.2026 постановлено ухвалу, з занесенням до протоколу судового засідання, про оголошення перерви в судовому засіданні до 10:00 год. 23.04.2026 року.

Ухвалами суду від 17.03.2026 та від 07.04.2026 повідомлено ТОВ "КМ ФАКТОРІ" про дату, час та місце судових засідань.

Виклад позицій учасників судового процесу.

Приватне підприємство "Кармель" звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КМ ФАКТОРІ" про стягнення 507 822,85 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі укладеного між ПП "Кармель" та ТОВ "КМ ФАКТОРІ" договору поставки №03/05 від 13.05.2025 року, позивачем було здійснено відповідачу 12.06.2025 авансовий платіж в розмірі 600 960,00 грн., однак останнім замовлення не було виконано. На надісланий 29.07.2025 на електронну адресу відповідача лист-претензію з вимогою повернути авансовий платіж, повернуто лише 200 000,00 грн. - 28.08.2025 року та 10 000,00 грн. - 13.10.2025 року. Відтак, залишок основного боргу станом на момент подання позову становить 390 000,00 грн.

На думку позивача, оскільки замовлення не було виконано на протязі 45 днів з моменту отримання авансового платежу - 12.06.2025 року, то датою повернення боргу є 28.07.2025. З огляду на допущене відповідачем прострочення, останній нарахував до стягнення 100 459,16 грн. пені та 9721,85 грн. 3% річних за період з 28.07.2025 по 04.02.2026, а також 6681,84 грн. інфляційних втрат за серпень - грудень 2025.

У клопотанні від 09.03.2026 позивач вказав, що підставою спору стала його одностороння відмова від договору поставки викладена у листі-претензії, що в подальшому послугувало поверненню відповідачем авансового платежу.

Відповідач правом участі свого представника у судовому засіданні по справі не скористався, відзиву на позов не подав, причин не повідомив. Ухвали суду від 09.02.2026, від 05.03.2026 та від 17.03.2026 надіслані відповідачу в електронний кабінет та отримані згідно довідок про доставку електронних листів від 09.02.2026, від 05.03.2026 та від 17.03.2026.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судом враховується, що сторонам, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

З огляду на обставини справи, належне повідомлення сторін про наявність судового спору, забезпечення в повному обсязі права на захист, ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, обов`язок дотримання принципу розумних строків вирішення спору, суд, керуючись з ч. 9 ст. 165 ГПК України, ч. 2 ст. 178 ГПК України, вирішує спір за наявними матеріалами справи.

Будь-які не розглянуті судом клопотання, подані учасниками процесу в межах розгляду справи, в матеріалах справи №924/138/26 відсутні.

Обставини, які є предметом доказування у справі, та докази, якими сторони підтверджують або спростовують їх наявність.

13.05.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю "КМ ФАКТОРІ" (постачальник) та Приватним підприємством "Кармель" (покупець) укладено договір поставки №03/05, предметом якого у п. 1.1 визначено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором постачальник зобов`язується поставити, а покупець оплатити та прийняти товар, а саме: комплектуючі.

Найменування і кількість товару визначені в специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 2.2 договору розрахунки за товар даним договором здійснюються на умовах, вказаних у відповідній Специфікації та рахунку-фактурі. У разі, якщо Специфікація чи рахунок-фактура не містить умов оплати, вважається, що оплата вартості товару здійснюється на умовах попередньої оплати. У випадку виготовлення товару при відсутності рахунку-фактури, якщо товар не був оплачений до його виконання, оплата вартості товару здійснюється протягом 3 (трьох) робочих днів з дати підписання Акту приймання-передачі товару або видаткової накладної.

Договір поставки діє протягом терміну зазначеного в Специфікації. Закінчення строку дії даного договору не звільняє сторони від виконання своїх обов`язків. Постачальник зобов`язаний підготовити та передати товар в строки, вказані у відповідній Специфікації до даного договору (п.п. 3.1, 3.2 договору).

За змістом п. 4.2 договору право власності на товар переходить до покупця після підписання акту-приймання передачі.

Покупець має право: відмовитися від цього договору та вимагати відшкодування збитків, якщо постачальник своєчасно не почав роботи або виконує їх настільки повільно та не у відповідності до переданого креслення, що закінчення їх у строк, визначений Договором/Специфікацією (додатковою угодою), стає неможливим (п. 5.2.4 договору); відмовитися від цього Договору в будь-який час до закінчення виконання робіт, оплативши постачальнику виконану частину (п. 5.2.6 договору); ініціювати внесення змін до даного договору, вимагати його розірвання та відшкодування збитків за наявності істотних порушень постачальником умов цього договору (п. 5.2.7 договору).

Постачальник зобов`язується: відшкодувати покупцю завдані неналежним виконанням умов договору збитки; своєчасно повідомляти покупця про виконання робіт та попередити про неможливість вчасної поставки товару (п.п. 5.3.7, 5.3.8 договору).

У п. 6.3 договору сторони передбачили, що постачальник за порушення обов`язку по поставці товару сплачує покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення.

Згідно з п. 8.1 цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріпленням печатками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

21.05.2025 сторони підписали Додаток №1 (Специфікація №1) до договору, у якому визначили найменування товару - силос для цементу у кількості 75 тон 2 шт., ціна за одиницю - 600960,00 грн. Загальна вартість поставки - 1 201 920,00 грн., 200320,00 грн. з ПДВ. У п. 2 Додатку №1 вказано, що покупець здійснює авансовий платіж в розмірі 40% вартості товару, а саме 480 768 грн 00 коп. (чотириста вісімдесят тисяч сімсот шістдесят вісім гривень 00 копійок), в тому числі ПДВ 80 128 грн. 00 коп (вісімдесят тисяч сто двадцять вісім гривень 00 копійок), протягом 3 (трьох) банківських днів після підписання Специфікації №1, на підставі виставленого рахунку постачальника, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Покупець здійснює остаточний розрахунок в розмірі 60% вартості робіт, а саме: 721 152 грн 00 коп (сімсот двадцять одна тисяча сто п`ятдесят дві гривні 00 копійок), в тому числі ПДВ -120 192 грн. 00 копійок (сто двадцять тисяч сто дев`яносто дві гривні 00 копійок), протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту повідомлення про готовність товару до відвантаження, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Термін виконання: 45 календарних днів за умови виконання замовником терміну авансового платежу, зазначеного в п. 2 даної Специфікації (п. 3 Додатку).

Договір поставки №03/05 від 13.05.2025 та Додаток №1 (Специфікація №1) до договору від 21.05.2025 підписано та скріплено відтисками печаток сторін.

12.06.2025 позивач перерахував відповідачу 600 960,00 грн. з призначенням платежу "Авансовий платіж по рахунку №18 від 27.05.2025р. Силос для цементу у сумі 500800,00 грн., ПДВ-20% 100160,00 грн.". Вказане підтверджується платіжною інструкцією №8499 від 12.06.2025.

29.07.2025 року позивач надіслав ТОВ "КМ ФАКТОРІ" на електронну пошту лист-претензію з вимогою надати письмове підтвердження неможливості виконання замовлення та повернути авансовий платіж у сумі 600960,00 грн. протягом 3 банківських днів з моменту отримання листа. Окремо позивачем зазначено, що неможливість виконання замовлення є порушенням пунктів 3.2, 5.3.1, 6.1 та 6.3 договору, що надає йому право, відповідно до п. 5.2.3 та п. 5.2.6 договору відмовитися від договору в односторонньому порядку та вимагати повернення авансу з компенсацією збитків. На підтвердження надсилання листа-претензії додано роздруківку з електронної пошти за 29.07.2025.

Відповідач частково виконав вимогу, повернувши позивачу авансовий платіж в розмірі 210 000 грн., що підтверджується платіжними інструкціями №767 від 28.08.2025 та №866 від 13.10.2025.

На момент подання позову основний борг перед ПП "Кармель" визначено в розмірі 390 960,00 грн.

З огляду на невиконання відповідачем замовлення на протязі 45 днів з моменту отримання авансового платежу та неповернення 390960,00 грн., позивач у зв`язку з простроченням нарахував та просить стягнути окрім основного боргу також 100 459,16 грн. пені та 9721,85 грн. 3% річних за період з 28.07.2025 по 04.02.2026, а також 6681,84 грн. інфляційних втрат за серпень - грудень 2025.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, невизнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду:

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно із частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, 13.05.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю "КМ ФАКТОРІ" (постачальник) та Приватним підприємством "Кармель" (покупець) укладено договір поставки №03/05, предметом якого у п. 1.1 визначено зобов`язання відповідача поставити, а позивача оплатити та прийняти товар, а саме: комплектуючі.

Сторонами підписано Додаток №1 до договору - Специфікацію №1, у якому узгоджено найменування товару - силос для цементу у кількості 75 тон 2 шт., ціну за одиницю - 600960,00 грн. Загальна вартість поставки складає 1 201 920,00 грн., 200 320,00 грн. з ПДВ.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.

Відповідно до п. 2.2 договору розрахунки за товар даним договором здійснюються на умовах, вказаних у відповідній Специфікації та рахунку-фактурі.

У п. 2 Додатку №1 визначено, що покупець здійснює авансовий платіж в розмірі 40% вартості товару, а саме 480 768 грн 00 коп. (чотириста вісімдесят тисяч сімсот шістдесят вісім гривень 00 копійок), в тому числі ПДВ 80 128 грн. 00 коп (вісімдесят тисяч сто двадцять вісім гривень 00 копійок), протягом 3 (трьох) банківських днів після підписання Специфікації №1, на підставі виставленого рахунку постачальника, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Покупець здійснює остаточний розрахунок в розмірі 60% вартості робіт, а саме: 721 152 грн 00 коп (сімсот двадцять одна тисяча сто п`ятдесят дві гривні 00 копійок), в тому числі ПДВ -120 192 грн. 00 копійок (сто двадцять тисяч сто дев`яносто дві гривні 00 копійок), протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту повідомлення про готовність товару до відвантаження, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Термін виконання: 45 календарних днів за умови виконання замовником терміну авансового платежу, зазначеного в п. 2 даної Специфікації (п. 3 Додатку).

У ч. 1 ст. 693 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

На виконання умов договору поставки №03/05 від 13.05.2025 та Додатку №1 до нього, позивач 12.06.2025 перерахував відповідачу 600 960,00 грн. з призначенням платежу "Авансовий платіж на рахунку №18 від 27.05.2025р. Силос для цементу у сумі 500800,00 грн., ПДВ-20% 100160,00 грн.", що підтверджується платіжною інструкцією №8499 від 12.06.2025.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не виконав свої зобов`язання з поставки товару визначеного у Специфікації №1 до договору поставки, що останнім не спростовано.

У ст. 615 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (ч. 2 ст. 693 ЦК України).

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.

У п.п. 5.2.4, 5.2.6, 5.2.7 договору поставки передбачено, що покупець має право: відмовитися від цього договору та вимагати відшкодування збитків, якщо постачальник своєчасно не почав роботи або виконує їх настільки повільно та не у відповідності до переданого креслення, що закінчення їх у строк, визначений Договором/Специфікацією (додатковою угодою), стає неможливим; відмовитися від цього договору в будь-який час до закінчення виконання робіт, оплативши постачальнику виконану частину; ініціювати внесення змін до даного договору, вимагати його розірвання та відшкодування збитків за наявності істотних порушень постачальником умов цього договору.

29.07.2025 року позивач надіслав ТОВ "КМ ФАКТОРІ" на електронну пошту лист-претензію з вимогою надати письмове підтвердження неможливості виконання замовлення та повернути авансовий платіж у сумі 600960,00 грн. протягом 3 банківських днів з моменту отримання листа. Окремо позивачем зазначено, що неможливість виконання замовлення є порушенням пунктів 3.2, 5.3.1, 6.1 та 6.3 договору, що надає йому право, відповідно до п. 5.2.3 та п. 5.2.6 договору відмовитися від договору в односторонньому порядку та вимагати повернення авансу з компенсацією збитків. На підтвердження надсилання листа-претензії додано роздруківку з електронної пошти за 29.07.2025.

Відповідач частково виконав вимогу, повернувши позивачу авансовий платіж в розмірі 210 000 грн., що підтверджується платіжними інструкціями №767 від 28.08.2025 та №866 від 13.10.2025.

Докази повернення відповідачем 390960,00 грн. авансового платежу до матеріалів справи не додано.

З огляду на відсутність доказів, які б свідчили про поставку позивачу товару у строк або про повернення повної суми попередньої оплати за непоставлений товар та відмову позивача від договору, позовна вимога про стягнення з відповідача 390 960,00 грн. попередньої оплати є обґрунтованою, підтвердженою наявними в матеріалах справи доказами та підлягає задоволенню.

Стосовно позовних вимог про стягнення 100 459,16 грн. пені за період з 28.07.2025 по 04.02.2026 суд зазначає таке.

У п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема щодо сплати неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ч. 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У п. 6.3 договору сторони передбачили, що постачальник за порушення обов`язку по поставці товару сплачує покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення.

Враховуючи, що позивач 29.07.2025 надіслав відповідачу лист-претензію, в якому містилась відмова від договору поставки від 13.05.2025 та вимога повернути авансовий платіж, то договірні зобов`язання ТОВ "КМ ФАКТОРІ" вважаються припиненими з 29.07.2025, а тому правомірною є вимога про стягнення неустойки (яка сторонами договору поіменована пенею) за 1 день прострочення поставки товару, тобто за 28.07.2025.

З огляду на вищевикладене, позовна вимога про стягнення 100 459,16 грн. пені за заявлений період підлягає частковому задоволенню на суму 510,41 грн. У стягненні 99948,75 грн. пені суд відмовляє.

Стосовно позовних вимог про стягнення 9721,85 грн. 3% річних за період з 28.07.2025 по 04.02.2026, а також 6681,84 грн. інфляційних втрат за серпень - грудень 2025, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати (аналогічні правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 11.04.2018 року у справі №758/1303/15-ц, та від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15-ц).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Вимога сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанови Верховного Суду від 18.06.2024 у справі №905/1791/21 та від 05.07.2019 у справі №905/600/18).

У справі № 918/631/19 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що правовідношення, в якому у зв`язку з фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти), відповідно до частини другої статті 693 ЦК України є грошовим зобов`язанням. Тому на нього можуть нараховуватись інфляційні нарахування і 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Оскільки у відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем щодо повернення попередньої оплати, позивач правомірно нарахував на це зобов`язання матеріальні втрати на підставі ст. 625 ЦК України.

При перевірці наведеного у позовній заяві розрахунку позовних вимог про стягнення 3% річних судом встановлено, що останні обраховано загалом за 284 доби з урахуванням проплат здійснених відповідачем, однак період з 28.07.2025 по 04.02.2026 складає 192 доби, з огляду на що в результаті зробленого судом перерахунку встановлено можливість стягнення з відповідача 6859,81 грн. 3% річних за заявлений період. У стягненні з відповідача 2962,04 грн. 3% річних належить відмовити.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 року у справі №910/13071/19 зазначила, що методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується. Інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. В розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18).

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат за заявлений період з серпня -грудень 2025, суд дійшов до висновку, що обрахунок здійснено поза межами максимального розміру можливого до стягнення за заявлений період, у зв`язку з неврахуванням дефляції у серпні 2025, відтак вимога про стягнення 6681,84 грн. інфляційних втрат підлягає задоволенню частково на суму 5889,63 грн. У стягнення з відповідача 792,21 грн. інфляційних втрат належить відмовити.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Так, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

У пунктах 1 - 3 частини1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. ч. 1, 3 ст. 13, ст. 74 ГПК України).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Згідно зі статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги наведені положення законодавства, встановлені судом обставини, зміст позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з відповідача належить стягнути на користь позивача 390 960,00 грн. основного боргу, 510,41 грн. пені, 6859,81 грн. 3% річних та 5889,63 грн. інфляційних втрат. У стягненні 99948,75 грн. пені, 2962,04 грн. 3% річних та 792,21 грн. інфляційних втрат належить відмовити.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки згідно положень ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, а позовну заяву у справі №924/138/26 подано до суду в електронній формі, то визначення суми судового збору, який підлягає стягненню з відповідача відбувається із застосуванням коефіцієнту 0,8.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 14, 20, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КМ ФАКТОРІ" (31000, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, місто Красилів, вул. Центральна, буд. 16, ) на користь Приватного підприємства "Кармель" (31317, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, село Гвардійське, вул. Лісова, буд. 29, ) 390 960,00 грн. основного боргу, 510,41 грн. пені, 6859,81 грн. 3% річних, 5889,63 грн. інфляційних втрат та 4850,64 грн. судового збору.

Після набрання рішенням законної сили, видати наказ.

У стягненні 99948,75 грн. пені, 2962,04 грн. 3% річних та 792,21 грн. інфляційних втрат відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України.

Рішення надіслати сторонам за допомогою підсистем ЄСІТС в електронні кабінети.

Повне рішення складено та підписано 23.04.2026.

Суддя Андрій ЯРОЦЬКИЙ