ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

23.04.2026м. СумиСправа № 920/141/26

Господарський суд Сумської області у складі

судді Резніченко О.Ю.,

розглянув без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження заяву від 01.04.2026 (вх №1657, 1533 від 01.04.2026) представника позивача Фермерського господарства Едельвейс - 2007 про розподіл судових витрат по справі №920/141/26

за позовом: Фермерського господарства Едельвейс - 2007 (вул. Ринкова, буд. 4в, м. Буринь, Конотопський район, Сумська область, 41700, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України в особі Сумської філії Товариства з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України (вул. Лебединська, буд. 13, м. Суми, 40021, )

про визнання відсутнім права вимоги та зобов`язання вчинити дії

Стислий виклад прийнятих судових рішень та заяви представника позивача.

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд:

1) Визнати відсутнім право вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України в особі Сумської філії Товариства з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України до Фермерського господарства Едельвейс-2007 щодо нарахування та стягнення плати за послуги розподілу природного газу за договором № 09420YEGG7NBP016 про розподіл природного газу з 05 грудня 2024 року;

2) Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України в особі Сумської філії Товариства з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України () як оператора газорозподільної системи, у межах покладених на нього законом повноважень внести до Інформаційної бази даних споживання природного газу (інформаційної платформи адміністратора) достовірну та актуальну інформацію щодо Позивача, а саме змінити статус об`єкта споживання Фермерського господарства Едельвейс-2007 () з Наявність постачальника підтверджено. Газопостачання не припинятиметься на статус, що відображає припинення договірних правовідносин, у зв`язку з розірванням договору розподілу природного газу № 09420YEGG7NBP016 з 05 грудня 2024 року;

3) Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України в особі Сумської філії ТОВ Газорозподільні мережі України на користь Фермерського господарства Едельвейс-2007 судові витрати, що складаються зі сплати судового збору у розмірі 5 324,80 гривень, а також витрат на надання професійної правничої допомоги, понесених та таких, що будуть понесені позивачем у зв`язку з розглядом цієї справи.

Відповідно до ухвали суду від 08.04.2026 у справі №920/141/26 клопотання представника відповідача від 24.03.2026 (вх. №1322) про закриття провадження у справі задоволено; закрито провадження у справі №920/141/26 за позовом Фермерського господарства Едельвейс - 2007 до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України в особі Сумської філії Товариства з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України про визнання відсутнім права вимоги та зобов`язання вчинити дії - у зв`язку з відсутністю предмету спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Представник позивача звернувся до суду з заявою від 01.04.2026 (вх №1657, 1533 від 01.04.2026) про стягнення судових витрат, у якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України в особі Сумської філії Товариства з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України на користь Фермерського господарства Едельвейс - 2007 судові витрати, що складаються зі сплати судового збору у розмірі 5 324,80 грн, а також витрат на надання професійної правничої допомоги у розмірі 44 000,00 грн.

Ухвалою суду від 13.04.2026 було прийнято заяву до розгляду та призначено її розгляд на 23.04.2026 без виклику сторін.

Представником відповідача подано до суду заперечення на заяву про розподіл судових витрат від 07.04.2026 (вх №1808 від 08.04.2026), згідно з яких представник відповідача вважає заявлену до компенсації суму витрат на надання професійної правничої допомоги у розмірі 44 000,00 грн надмірно завищеною, просить зменшити її до 5000,00 грн.

Фактичні обставини, встановлені судом. Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 130 ГПК України, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Згідно з частиною першою статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною другою цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четверті статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, у частині п`ятій статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) пов`язаність цих витрат з розглядом справи; 2) обґрунтованість та пропорційність розміру таких витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

За змістом частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зважаючи на наведені положення чинного законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Отже під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою та дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись наведеними положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Висновки, аналогічні наведеним вище, викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, а також у постанові Верховного Суду від 12.01.2023 у справі № 910/8342/21.

Позивач при поданні позову зазначив, що ним було укладено договір №9/2026 від 26 січня 2025 року про надання професійної правничої допомоги з Адвокатським бюро «Арсена Маринушкіна». Відповідно до умов зазначеного договору встановлено поетапну оплату роботи адвоката залежно від обсягу та характеру вчинених процесуальних дій, а саме: за складання позовної заяви та збір доказів позивач сплачує 20 000 (двадцять тисяч) гривень; за участь у судовому засіданні 8 000 (вісім тисяч) гривень; за складання клопотань, відповідей, відзивів, заперечення та письмових пояснень - 8 000 (вісім тисяч) гривень; за складання апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу та заперечень - 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

Отже, орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу станом на момент подання позову становить 20 000 (двадцять тисяч) гривень, які сплачені позивачем адвокату за підготовку та подання позовної заяви в суд першої інстанції. Інші витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, які можуть бути понесені під час подальшого розгляду справи, будуть заявлені позивачем додатково до закінчення судового розгляду справи.

На підтвердження судових витрат на надання професійної правничої допомоги позивач надав суду:

- договір №9/2026 про надання правничої (правової) допомоги від 26.01.2026 з додатком №1, укладений між позивачем та адвокатським бюро «Арсена Маринушкіна» (а.с.74-77);

- акт №9-2026_2 від 26.03.2026 приймання-передачі наданих послуг на суму 20000,00 грн (а.с.189).

Зі змісту акту вбачається, що позивачу надано послугу складання позовної заяви до Господарського суду Сумської області до ТОВ Газорозподільні мережі України в особі Сумської філії Товариства з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України про визнання відсутнім права:

- платіжна інструкція №246 від 29.01.2026 на суму 20000,00 грн з призначенням платежу «Витрати на надання професійної правничої допомоги за договором №9/2026 від 26.01.2026» (а.с.190);

- платіжна інструкція №637 від 30.03.2026 на суму 24000,00 грн з призначенням платежу «Витрати на надання професійної правничої допомоги за договором №9/2026 від 26.01.2026» (а.с.190).

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Судом установлено, що представником позивача подано опис робіт (наданих послуг) лише на суму 20000,00 грн, а саме: акт №9-2026_2 від 26.03.2026 (складання позовної заяви).

До заяви про розподіл судових витрат позивачем не додано акт №9-2026_1 від 26.03.2026 (п.1 додатку до заяви), а подано лише документ про підписання акту в електронній формі (а.с.188).

Відповідно до ч. 2 ст. 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Тому у суду відсутня можливість дослідити зазначений доказ та надати йому оцінку.

Таким чином, представником позивача надано опис робіт лише на суму 20000,00 грн, у зв`язку із чим заява у частині стягнення 24000,00 грн на надання правничої допомоги не може бути задоволена.

Як зазначав суд, відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на надання правничої допомоги до 5000,00 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

В обгрунтування клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги відповідач посилається на те, що пункти 1 та 3 додатку до договору №9/2026 про надання правничої допомоги передбачають складання одних і тих процесуальних документів, але за різною вартістю 20 000,00 грн і 8000,00 грн. До того ж, в заяві від 01.04.2026 відсутній розрахунок суми, заявленої до стягнення як суми правничої допомоги, а також належні та допустимі докази на її підтвердження.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість. Серед функцій такого права у суспільстві слід окремо виділити превентивну, яка не тільки сприяє правомірному здійсненню особою своїх прав і свобод, а й, насамперед, спрямована на попередження можливих порушень чи незаконних обмежень прав і свобод людини і громадянина з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати (рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року у справі № 23-рп/2009).

Проаналізувавши зміст та обсяг наданих представником Позивача послуг, значення цієї справи для сторін, складність самої справи та співмірність вимог позовної заяви з виконаною роботою адвоката в суді першої інстанції, суд виходить з такого.

Позивачем зазначено у заяві, що витрати на надання правничої допомоги сплачені на користь Адвокатського бюро підтверджуються відповідними платіжними документами.

Відповідно до умов договору:

п. 3.1. Загальна ціна цього Договору складається із сукупної вартості Послуг, фактично наданих Бюро;

п. 3.2. Розмір винагороди за надання професійної правничої допомоги визначається у Додатку до цього Договору. Загальна вартість послуг розраховується шляхом складання сум, зазначених у підписаних актах приймання-передачі наданих послуг.

Розмір гонорару визначено як фіксований та не залежить від кількості витраченого часу, а прив`язаний до вчинення конкретних процесуальних дій та/або складання процесуальних документів у межах цієї справи.

Суд ураховує в контексті складності спору предмет та підстави позову у справі, сталість практики Верховного Суду у спірних правовідносинах, а також те, що розгляд справи закінчився на стадії підготовчого засідання у зв`язку із закриттям провадження у справі за відсутності предмету спору. Крім цього, як зазначав суд, представником позивача було надано лише один акт приймання-передачі наданих послуг №9-2026_2 від 26.03.2026 на загальну суму 20000,00 грн, а саме послуг зі складання позовної заяви.

При цьому, суд звертає увагу, що саме по собі посилання на фіксований розмір гонорару не може бути підставою звільнення заявника від обов`язку доведення співмірності, обґрунтованості та розумності витрат на правничу допомогу.

Таким чином суд вважає, що обґрунтованим та розумним розміром компенсації за вказані послуги буде стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача 5324,80 грн витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до ч. 3 ст. 130 ГПК України, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Тому, суд задовольняє клопотання позивача у цій частині та стягує з відповідача 5324,80 грн витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. 126, 129, 130, 234, 235 ГПК України, суд

У Х В А Л И В:

1. Заяву від 01.04.2026 (вх №1657, 1533 від 01.04.2026) представника позивача Фермерського господарства Едельвейс - 2007 про розподіл судових витрат по справі №920/141/26 задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України в особі Сумської філії Товариства з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України (вул. Лебединська, буд. 13, м. Суми, 40021, ) на користь Фермерського господарства Едельвейс - 2007 (вул. Ринкова, буд. 4в, м. Буринь, Конотопський район, Сумська область, 41700, ) 5324 грн 80 коп. витрат по сплаті судового збору, 10000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. Ухвала набирає законної сили після її підписання суддею. Дана ухвала може бути оскаржена в порядку, встановленому ст. ст. 255-257 ГПК України.

Ухвала підписана суддею 24.04.2026.

СуддяО.Ю. Резніченко