ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"21" квітня 2026 р. Справа № 911/1107/24

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., перевіривши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Натан Констракшн» від 17.04.2026 про ухвалення додаткового рішення у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Натан Констракшн»

до Zernoprodukt Kft

про стягнення 129555,12 євро,

встановив:

У квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Натан Констракшн» звернулося до Господарського суду Київської області із позовною заявою від 26.04.2024 до Zernoprodukt Kft про стягнення 129555,12 євро за договором від 01.08.2022 № 01-08F/2022 про транспортно-експедиторське обслуговування експортно-імпортних і транзитних вантажів.

Господарський суд Київської області рішенням від 23.02.2026 задовольнив позов повністю.

Через підсистему «Електронний суд» 17.04.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Натан Констракшн» надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, у якій позивач просить суд:

- поновити строк на подання до суду доказів понесення витрат на правову допомогу;

- постановити додаткове рішення у справі, яким стягнути з Зернопродукт КФТ (Zernoprodukt KFT) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Натан Констракшн» витрати на правову допомогу в суді першої інстанції в розмірі 45700,00 грн.

Згідно із частиною першою статті 221 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Рішення суду у цій справі ухвалено 23.02.2026, з огляду на що, відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України, позивач мав право подати докази щодо розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу у строк до 02.03.2026.

Із заявою про ухвалення додаткового рішення позивач звернувся до суду 17.04.2026, про що свідчить дата формування документа в системі «Електронний суд». Отже позивач пропустив встановлений законом строк для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат.

Як вже зазначено, у прохальній частині заяви позивач просить суд поновити строк на подання до суду доказів понесення витрат на правову допомогу.

Обгрунтовуючи поважність причин пропуску відповідного процесуального строку, позивач зазначає, що оскільки рішення ухвалено в порядку письмового провадження, вступна та резолютивна частина рішення позивачу не надсилалася і, відповідно, про ухвалення судового рішення останній дізнався 15.04.2026, позивач наполягає на тому, що має право на подання заяви про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат та подання доказів понесення судових витрат протягом п`яти днів з моменту складення повного тексту рішення, з метою відшкодування витрат на правову допомогу і поновлення строків звернення з такими витратами до суду, у зв`язку із тим, що відповідні докази подані із порушенням строку не з вини позивача, а з причин, які не залежали від позивача та є поважними.

Відповідно до статті 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, встановлюються судом.

Стаття 118 ГПК України визначає, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Згідно з частиною четвертою цієї статті одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Отже пропущений учасником процесуальний строк може бути поновлений судом за умови вчинення учасником процесуальної дії, для вчинення якої було встановлено строк, подання учасником заяви про поновлення процесуального строку та визнання причин пропуску строку поважними, крім випадків, коли ГПК України встановлено неможливість такого поновлення.

Слід зазначити, що вирішення питання щодо поновлення строку, відповідно до частини першої статті 119 ГПК України, перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який за заявою сторони чи зі своєї ініціативи може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Отже, вирішуючи це питання, суд, з урахуванням конкретних обставин справи, має оцінити на предмет поважності причини пропуску встановленого законом процесуального строку, і в залежності від встановленого вирішити питання про поновлення або відмову у поновленні цього строку.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 09.10.2019 № 910/22695/13.

Частиною четвертою статті 119 ГПК України передбачено, що одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Вирішуючи питання про поновлення або продовження процесуальних строків, суд має враховувати зміст заяви (клопотання) учасника та вчинених ним дій, уникаючи як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. постанову Верховного Суду від 03.12.2018 у справі № 904/5995/16).

Відповідно до матеріалів справи, рішення суду було ухвалено 23.02.2026 без його проголошення у судовому засіданні, у зв`язку з чим позивач об`єктивно не мав можливості своєчасно дізнатися про факт його ухвалення.

Водночас повний текст рішення було доставлено до електронного кабінету позивача 16.04.2026. Саме з цього моменту у позивача з`явилася об`єктивна можливість ознайомитися зі змістом рішення та реалізувати право на подання заяви про ухвалення додаткового рішення, зокрема в частині розподілу судових витрат.

Позивач звернувся до суду із відповідною заявою 17.04.2026, тобто у максимально стислі строки після отримання повного тексту рішення суду.

Таким чином, надавши оцінку аргументам позивача, які знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, беручи до уваги те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Натан Констракшн» одночасно із клопотанням про поновлення строку подало до суду документи на підтвердження розміру судових витрат, враховуючи завдання та основні засади (принципи) господарського судочинства, визначені статтею 2 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення позивачу пропущеного строку для звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до частини другої статті 221 ГПК України, у випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Згідно із частиною третьою статті 221 ГПК України у випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 244 ГПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати без повідомлення учасників справи.

За змістом статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною тринадцятою статті 8 ГПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже суд вважає за можливе прийняти до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Натан Констракшн» про ухвалення додаткового рішення в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Керуючись статтями 119, 221, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. Поновити Товариству з обмеженою відповідальністю «Натан Констракшн» пропущений процесуальний строк на подання до суду доказів понесення витрат на правову допомогу.

2. Прийняти до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Натан Констракшн» від 17.04.2026 про ухвалення додаткового рішення в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Інформацію по справі, що розглядається, сторони можуть отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет (http://court.gov.ua/fair/).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Щоткін