РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2026Справа № 910/1311/26
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Петрук Б.В. розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальності «БЕТОН НОВА ІНТЕРНЕШНЛ»

до російської федерації в особі Міністерства юстиції російської федерації

про стягнення майнової шкоди у розмірі, еквівалентному 31 525 829,00 доларів США,

Представники сторін:

від позивача: Кувакіна Н.В., Безвершенко О.О.,

від відповідача: не з`явились,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальності «БЕТОН НОВА ІНТЕРНЕШНЛ» із позовом до російської федерації в особі Міністерства юстиції російської федерації про стягнення збитків (майнової шкоди) в національній валюті України гривні у розмірі 31 525 829,00 доларів США за курсом Національного банку України на дату ухвалення рішення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що внаслідок збройної агресії російської федерації позивачу заподіяно шкоду у вигляді збитків у розмірі 31 081 496,00 доларів США та упущеної вигоди у розмірі 444 333,00 доларів США, внаслідок знищення належного йому на праві власності майна та тимчасової окупації території, де знаходиться майно та виробничий об`єкт позивача, що призвело до втрати бізнесу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 прийнято вказаний позов до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/1311/26, підготовче засідання призначено на 11.03.2026. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та заперечень, позивачу - строк для подання відповіді на відзив.

Враховуючи розірвання дипломатичних зв`язків між Україною і РФ та відсутності можливості звернення із судовим дорученням для вручення відповідачу судових документів у даній справі у порядку ст. 367 Господарського процесуального кодексу України, суд відповідно до ч. 4 ст. 122 Господарського процесуального кодексу України вирішив здійснювати повідомлення відповідача про розгляд справи шляхом розміщення оголошень на сайті Судової влади України.

06.03.2026 до суду від представника позивача надійшла заява про участь у підготовчому засіданні, призначеному на 11.03.2026, та у всіх наступних судових засіданнях у даній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2026 заяву представника позивача про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції задоволено.

В підготовче засідання 11.03.2026 з`явилися представники позивача, представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце підготовчого засідання повідомлявся судом належним чином шляхом оприлюднення відповідного оголошення на сайті Судової влади України.

Враховуючи те, що судом остаточно з`ясований предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників справи, визначені обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрані відповідні докази, вчинені усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а підстави для відкладення підготовчого засідання відсутні, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 01.04.2026, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

20.03.2026 до суду від позивача надійшла заява про долучення доказів направлення відповідачу на адресу Посольства російської федерації в Республіці Польща копії ухвали Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 у справі № 910/1311/26 про відкриття провадження та копії ухвали Господарського суду міста Києва від 11.03.2026 з нотаріально засвідченим їх перекладом на російську мову.

В судове засідання 01.04.2026 з`явилися представники позивача, представник відповідача не з`явився, письмового відзиву на позовну заяву не подав, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Оскільки явка представника відповідача обов`язковою не визнавалась, а його неявка не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу по суті в цьому судовому засіданні за відсутності представника відповідача.

Представники позивача в судовому засіданні 01.04.2026 надали суду усні пояснення щодо заявлених позовних вимог, просили позов задовольнити.

В порядку ч. 1 ст.ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України судом в судовому засіданні 01.04.2026 після закінчення судового розгляду справи ухвалено рішення по суті позовних вимог та проголошено його скорочений текст (вступну та резолютивну частини).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальності «Бетон Нова Інтернешнл» (надалі - позивач, Товариство) з 2011 року здійснює господарську діяльність на території України, основним видом господарської діяльності якого є: 23.61 Виготовлення виробів із бетону для будівництва.

Як вказав позивач, Товариство до початку повномасштабного вторгнення було провідним в Україні виробником широкого асортименту залізобетонних конструкцій для цивільного, промислового, енергетичного, мостового, залізничного і дорожнього будівництва. За обсягом випуску готової продукції, реалізації і виробничими потужностями Товариство входило до числа найбільших вітчизняних підприємств галузі - більше 60% залізобетонних конструкцій виробляло саме ТОВ «Бетон Нова Інтернешнл».

Для забезпечення своєї господарської діяльності Товариство використовувало комплекс по виробництву залізобетонних виробів, що знаходиться за адресою: Україна, Донецька область, Бахмутський район, смт Миронівський, вул. Заводська, 42-Б (надалі - Завод), який з 2018 року орендував на підставі договору оренди нежитлових приміщень № 01/09/2018 від 01.09.2018 та надалі на підставі договору оренди нежитлових приміщень № 04/01-22 від 04.01.2022, укладених з ТОВ «СТИЛЬ СТРОЙ» (копії договорів з додатковими угодами до них, актами-приймання-передачі приміщень долучено до позову).

Відповідно до п. 1.2. договору оренди нежитлових приміщень № 01/09/2018 від 01.09.2018 та п. 2.1. договору оренди нежитлових приміщень № 04/01-22 від 04.01.2022 нерухоме майно передано Товариству для здійснення ним господарської діяльності.

Крім того, для здійснення своєї господарської діяльності Товариство орендувало виробниче обладнання на підставі укладених з ТОВ «ПРОМ-ТЕХ-ГРУП» договорів від 01.04.2019 № 01/04-19, від 04.01.2021 № 04/01-21, а згідно з укладеним з ТОВ «ПРОМ-ТЕХ-ГРУП» договором № 2501-22 від 25.01.2022 придбало виробниче обладнання з цільовим призначенням для виготовлення виробів з бетону для будівництва.

Загальновідомо, що 24.02.2022 збройні формування РФ перетнули кордон України і почали ведення активних бойових дій, а по всій території України розпочались авіаудари, ракетні та артилерійські обстріли військових та цивільних об`єктів, тимчасова окупація територій.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та станом на день ухвалення даного рішення не є скасованим.

Як вказує позивач, Завод Товариства до 22.05.2022 знаходився на території активних бойових дій, а 23.05.2022 смт Миронівський Бахмутського району Донецької області був тимчасово окупований РФ, що вбачається із Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376.

Наказом директора Товариства від 28.02.2022 № 16 «Про призупинення господарської діяльності» у зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ на територію України, ведення, у тому числі на території Донецької області, бойових дій, та введенням в Україні правового режиму воєнного стану, а також обставинами, що загрожують життю та здоров`ю працівників Товариства, зупинено здійснення господарської діяльності Товариства за адресою ділового офісу Товариства: Україна, Донецька область, місто Слов`янськ, вул. Свободи, буд. 5, та за адресою виробничих потужностей та виробничого офісу: Україна, Донецька область, смт Миронівський, вул. Заводська, буд. 42-Б. На період з 01 березня 2022 року та до завершення в Україні правового режиму воєнного стану зупинено дію трудових відносин з працівниками.

Наказом директора Товариства від 28.02.2022 № 17 «Про зупинення експлуатації об`єкту» з 01 березня 2022 року зупинено експлуатацію виробничого об`єкта - комплексу по виробництву залізобетонних виробів, який знаходиться за адресою: Україна, 84791, Донецька область, смт Миронівський, вул. Заводська, буд. 42-Б, що належить на праві власності ТОВ «Стиль Строй» () та перебуває у строковому платному володінні та користуванні Товариства. Вирішено забезпечити цілодобову охорону виробничого об`єкту, з метою мінімізації потенційних збитків від розкрадання майна Товариства та мародерства; створити на підприємстві Комісію з питань виведення основних фондів, що залишаються в зоні бойових дій з виробничого процесу та покласти на цю Комісію завдання, які мають бути виконані протягом 1 календарного дня до 01 березня 2022 року: оглянути виробничий об`єкт - комплекс по виробництву залізобетонних виробів, який знаходиться за адресою: Україна, 84791, Донецька область, смт Миронівський, вул. Заводська, буд. 42-Б, та оцінити їх технічний стан; за результатами огляду скласти Інвентаризаційний опис комплексу по виробництву залізобетонних виробів, основних фондів та обладнання на момент зупинення здійснення виробничо-господарської діяльності та Акт про тимчасове виведення основних фондів, що залишаються в зоні бойових дій з виробничого процесу.

Наказами директора Товариства від 28.02.2022 № 1-І, 2-І «Про проведення інвентаризації» вирішено провести повну інвентаризацію активів Товариства з перевіркою їх фактичної наявності та документального підтвердження станом на 01 березня 2022 року з обов`язковим складанням відповідних інвентаризаційних описів.

Відповідно до інвентаризаційних описів майна на момент зупинення виробничо-господарської діяльності від 01.03.2022 з огляду на неможливість евакуації (переміщення, релокації) рухомого майна, виробничого обладнання, машин, інвентарю, готової продукції без піддання невиправданим ризикам для життя чи здоров`я співробітників Товариства в Комплексі залишилось майно загальною вартістю 713 619 912,02 грн, яке було опечатане та опломбоване.

Як вказує позивач, в ході збройної агресії РФ проти України з середини - кінця березня по кінець травня 2022 року було пошкоджено нежитлові приміщення за адресою: Україна, 84791, Донецька область, смт Миронівський, вул. Заводська, буд. 42-Б, які перебували у строковому платному володінні та користуванні Товариства. Також пошкоджено власне майно Товариства, виробниче обладнання, яке розташоване у вищевказаному комплексі та, окрім іншого, готову залізобетонну продукцію, яка виготовлена Товариством та мала бути поставлена його контрагентам, чим завдано позивачу матеріальної шкоди в особливо великих розмірах.

Наказом директора Товариства від 02.05.2022 № 1-О про проведення огляду виробничих потужностей вирішено провести огляд виробничих потужностей Товариства, а саме об`єкту нерухомого майна - нежитлових приміщень та споруд загальною площею 38 929,5 кв.м. - частина комплексу по виробництву залізобетонних виробів, реєстраційний номер об`єкта 209, який знаходиться за адресою: Україна, 84791, Донецька область, смт Миронівський, вул. Заводська, буд. 42-Б, що перебуває у Товариства на праві строкового платного користування та належить на праві власності ТОВ «Стиль Строй» (), на предмет пошкодження чи знищення нерухомого майна, виробничого обладнання, сировини, матеріальних запасів, запасних частин, малоцінних та швидко зношувальних предметів, що належать Товариству на праві власності та використовувались ним у процесі виробництва.

Протоколом огляду № 1 місця події від 04.05.2022, складеним директором Товариства Малаховим В.Д. у присутності трьох осіб та власника приміщення - директора ТОВ «Стиль Строй» Бондаренка Р.В., встановлено, що внаслідок збройної агресії РФ проти України, артилерійських та авіаційних обстрілів, а саме потрапляння протягом березня, квітня та початку травня 2022 року вибухових снарядів/пристроїв в смт Миронівський Світлодарської міської громади Бахмутського району Донецької області, Україна по вул. Заводська, 42-Б було пошкоджено:

1) нежитлові приміщення та споруди загальною площею 38 929,5 кв.м. - частина комплексу по виробництву залізобетонних виробів, реєстраційний номер об`єкта 209, який знаходиться за адресою: Україна, 84791, Донецька область, Бахмутський район, смт Миронівський, вул. Заводська, буд. 42-Б, що перебуває у Товариства на праві строкового платного користування, та належить на праві власності ТОВ «Стиль Строй» ();

2) об`єкти рухомого майна - виробниче обладнання, що належить на праві власності ТОВ «Бетон Нова Інтернешнл» (код 37320399).

Наказами директора Товариства від 09.05.2022 № 3-І, 4-І про проведення інвентаризації вирішено провести повну інвентаризацію активів Товариства з перевіркою їх фактичної наявності та документального підтвердження станом на 10.05.2022 з обов`язковим складанням відповідних інвентаризаційних описів. У зв`язку з цим Товариством було проведено інвентаризацію знищеного майна, знищене майно було списано, що підтверджується актами списання № 1-27 від 15.05.2022 та № ОЗ-1 - ОЗ-34 від 15.05.2022.

Наказом директора Товариства від 20.05.2022 № 20 згідно наказів військового керівництва регіону вирішено з 20.05.2022 припинити здійснення фізичної охорони виробничого об`єкту - комплексу по виробництву залізобетонних виробів, який знаходиться за адресою: Україна, 84791, Донецька область, Бахмутський район, смт Миронівський, вул. Заводська, буд. 42-Б.

Як вказує позивач, 23.05.2022 окупаційні війська РФ захопили владу в смт Миронівський Донецької області та цього ж дня захоплено виробничий комплекс Товариства за адресою: Україна, 84791, Донецька область, Бахмутський район, смт Миронівський, вул. Заводська, буд. 42-Б. У зв`язку з цим, Товариство з 23.05.2022 втратило контроль над виробничими потужностями - об`єктом нерухомого майна: комплексом по виробництву залізобетонних виробів, який знаходиться за адресою: Україна, 84791, Донецька область, Бахмутський район, смт Миронівський, вул. Заводська, буд. 42-Б, що перебувало у позивача на праві строкового платного користування.

Крім того, згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 1 от. 438 Кримінального кодексу України відкрито кримінальне провадження № 0006408 за фактом пошкодження нежитлових приміщень, виробничого обладнання та продукції позивача внаслідок артилерійських обстрілів з боку РФ у березні-травні 2022 року.

Отже, за доводами позивача, внаслідок протиправних діянь РФ майну Товариства було спричинено як прямі збитки, так і унеможливлено здійснення господарської діяльності, що спричинило збитки у вигляді упущеної вигоди.

З метою визначення розміру збитків, завданих єдиному майновому комплексу Товариства, останннє звернулося до суб`єкта оціночної діяльності фізичної особи-підприємця Закір`ярової Валентини Василівни (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності, виданий Фондом державного майна України від 27.03.2023 № 179/2023), яким складено Звіт від 19.06.2025 про оцінку розміру шкоди та обсягу збитків, завданих єдиному майновому комплексу ТОВ «Бетон Нова Інтернешнл», внаслідок знищення та пошкодження майна у зв`язку із збройною агресією російської федерації, а також упущеної вигоди від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності.

Відповідно до вказаного Звіту визначено, що розмір шкоди та обсягу збитків, завданих єдиному майновому комплексу ТОВ «Бетон Нова Інтернешнл», внаслідок знищення та пошкодження майна у зв`язку із збройною агресією російської федерації, а також упущеної вигоди від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності становить 31 525 829 доларів США, що еквівалентно 1 309 220 390,00 грн, з яких: розмір прямих збитків - 31 081 496,00 доларів США, що еквівалентно 1 290 767 907,00 грн; розмір упущеної вигоди - 444 333 доларів США, що еквівалентно 18 452 483,00 грн.

Вказані суми збитків та упущеної вигоди заявлено до стягнення з відповідача за даним позовом.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є, зокрема, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Відповідно до частин 1, 4 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач визначив відповідачем державу - російську федерацію.

Згідно з ч. 1 ст. 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.

Частиною 4 ст. 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що у тих випадках, коли в порушення норм міжнародного права Україні, її майну або представникам в іноземній державі не забезпечується такий же судовий імунітет, який згідно з частинами першою та другою цієї статті забезпечується іноземним державам, їх майну та представникам в Україні, Кабінетом Міністрів України може бути вжито до цієї держави, її майна відповідних заходів, дозволених міжнародним правом, якщо тільки заходів дипломатичного характеру не достатньо для врегулювання наслідків зазначеного порушення норм міжнародного права.

Отже, Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів відповідної держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави.

Разом із тим, згідно з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 18.05.2022 в справі № 428/11673/19, загальновідомим (тобто таким, що не потребує доказування) є те, що російська федерація відкидає визнання будь-якої відповідальності за свою протиправну військову діяльність в Україні, включаючи не тільки повномасштабну збройну агресію, але і будь-яку участь своїх збройних сил у військових діях в Донецькій та Луганській областях з 2014 року. Не існує жодної розумної підстави припустити, що порушене право позивача, за захистом якого він звернувся до українського суду, могло би бути захищене шляхом подання позову до суду російської федерації.

Як Європейська конвенція про імунітет держав 1972 року (ст. 11), так і Конвенція ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності 2004 року (ст. 12), передбачають, що договірна держава не може посилатися на імунітет від юрисдикції при розгляді справи в суді іншої договірної держави, який зазвичай має компетенцію розглядати справи, які стосуються грошової компенсації (відшкодування) у разі смерті чи заподіяння тілесного ушкодження особі чи заподіяння шкоди майну або його втрати в результаті дій чи бездіяльності держави, якщо така дія чи бездіяльність мали місце повністю або частково на території держави суду.

У даному випадку суд не вбачає підстав для застосування суверенного судового імунітету відповідача, виходячи з наступного.

Як Україна, так і російська федерація були учасницями Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 (далі - Конвенція про правову допомогу). Вказана Конвенція підписана і Україною, і РФ та ратифікована: Україною - відповідно до Закону України від 10.11.1994 № 240/94-ВР; РФ - відповідно до Федерального закону від 04.08.1994 № 16-ФЗ.

Відповідно до Закону України «Про вихід з Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності» від 12.01.2023 № 2855-IX (дата набрання чинності - 05.02.2023) Україна вийшла з Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, вчиненої в м. Києві 20 березня 1992 року та ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 19 грудня 1992 року № 2889-XII.

Згідно зі статтею 1 Конвенції про правову допомогу громадяни кожної з Договірних Сторін, а також особи, які проживають на її території, користуються на територіях усіх інших Договірних Сторін щодо своїх особистих та майнових прав таким самим правовим захистом, як і власні громадяни цієї Договірної Сторони. Громадяни кожної з Договірних Сторін, а також інші особи, які проживають на її території, мають право вільно та безперешкодно звертатися до судів, прокуратури та інших установ інших Договірних Сторін, до компетенції яких належать цивільні, сімейні та кримінальні справи (далі - установи юстиції), можуть виступати в них, подавати клопотання, пред`являти позови та здійснювати інші процесуальні дії на тих самих умовах, що й громадяни цієї Договірної Сторони. Положення цієї Конвенції застосовуються також до юридичних осіб, створених відповідно до законодавства Договірних Сторін.

Відповідно до частин 1, 3 статті 42 Конвенції про правову допомогу у справах про відшкодування шкоди (крім тих, що випливають із договорів та інших правомірних дій), компетентним є суд Договірної Сторони, на території якої мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди. При цьому, наведена Конвенція про правову допомогу не містить жодних застережень щодо юрисдикції відповідному суду спорів про відшкодування шкоди, відповідачем у яких виступає держава чи державні органи відповідної Договірної Сторони.

Разом із тим, позивач, як суб`єкт господарювання, не перебував і не перебуває у будь-яких зобов`язальних відносинах як приватно-правового, так і публічно-правового характеру, із жодним з органів відповідача, а отже ні належне, ні неналежне виконання будь-яких обов`язків органів державної влади російської федерації перед позивачем неможливе. При цьому, завдання позивачу збитків внаслідок збройної агресії не може бути проявом реалізації будь-яких обов`язків будь-якого із органів РФ в силу своєї явної протиправності, визнаної міжнародними інституціями, зокрема ООН.

Із урахуванням положень статті 42 Конвенції про правову допомогу, щодо відповідної категорії спорів існує явно виражена відмова РФ від імунітету на підставі укладеного міжнародного договору.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ «у випадках, коли застосування правила державного імунітету від юрисдикції обмежує здійснення права на доступ до суду, суд має встановити, чи обставини справи виправдовують таке обмеження» (Sabeh El Leil v. France (скарга № 34869/05), рішення від 29 червня 2011 року, § 51; Oleynikov v. Russia (скарга № 36703/04), рішення від 14 березня 2013 року, § 59).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, обмеження права на справедливий суд, зокрема шляхом застосування судового імунітету держави, є таким що відповідає пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод лише у разі, якщо таке обмеження:

1) Переслідує законну мету: Європейський суд з прав людини неодноразово визнавав, що «надання імунітету державі в ході цивільного судочинства переслідує законну мету дотримання міжнародного права для сприяння ввічливості та добрих відносин між державами через повагу до суверенітету іншої держави» (Oleynikov v. Russia (скарга № 36703/04), рішення від 14.03.2013, § 60; Cudak v. Lithuania (скарга № 15869/02), рішення від 29.06.201, § 52; Wallishauser v. Austria, (скарга № 156/04), рішення від 17.07. 2012, § 60).

У контексті наведеної практики ЄСПЛ, застосування судового імунітету російської федерації у справі за позовом про відшкодування шкоди повинно мати законну мету, зокрема сприяння ввічливості та добрих відносин між державами через дотримання міжнародного права. У той же час, збройна агресія проти України, здійснена російською федерацією в порушення основоположних принципів і норм міжнародного права, зокрема Статуту Організації Об`єднаних Націй, вчинені її збройними силами міжнародно-правові злочини в Україні виключають, з ініціативи російської федерації, питання ввічливості та добрих відносин між країнами. Це позбавляє застосування судового імунітету російської федерації, що обмежує право позивача на справедливий суд, законної мети.

2) Є пропорційне меті, яка переслідується: відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, «обмеження буде несумісне з пунктом 1 статті 6 Конвенції 1950 року, якщо … не існує розумної пропорції між використовуваними засобами та метою, яка переслідується».

3) Не порушує самої сутності права на доступ до суду: при розгляді питання про доступ до суду в контексті застосування юрисдикційного імунітету держави, «необхідно переконатися, що обмеження, що застосовуються, не обмежують і не скорочують доступ, що залишився особі, таким чином або такою мірою, що порушується сама сутність права [доступу до суду]» (Ashingdane v theUnitedKingdom (скарга № 8225/78), рішення від 28.05.1985, § 57; Oleynikov v. Russia (скарга № 36703/04), рішення від 14.03.2013, § 55), Cudak v. Lithuania (скарга № 15869/02), рішення від 23.03.2010, § 55). В іншому випадку, повне перешкоджання у розгляді справи, без будь-якої провини з боку позивача, буде суперечити пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року (McElhinney v. Ireland (скарга № 31253/96), рішення від 21.11.2001, окрема думка Судді L. Лукейдіса).

Також судом взято до уваги правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 14.04.2022 у справі № 308/9708/19, яка полягає у тому, що після початку війни в Україні з 2014 року суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено РФ, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни.

Аналогічна правова позиція щодо судового імунітету держави визначена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 18.05.2022 в справі № 428/11673/19, від 22.06.2022 в справі № 311/498/20, від 12.10.2022 в справі № 463/14365/21; постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 в справі № 990/80/22.

Отже, враховуючи, що даний спір стосується відшкодування шкоди, завданої на території України внаслідок повномасштабної військової агресії, іноземна держава-відповідач не користується судовим імунітетом проти розгляду судами України таких судових справ.

Виходячи з наведеного, російська федерація не має підстав посилатися на імунітет для уникнення відповідальності за заподіяні позивачу збитки.

У таких висновках суд керується тим, що дії іноземної держави вийшли за межі своїх суверенних прав, оскільки будь-яка іноземна держава не має права втручатися шляхом збройної агресії в іншу країну.

Вирішуючи питання щодо застосування норм матеріального права у даному спорі, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 17 Загальної декларації прав людини (прийнята і проголошена резолюцією 217A(III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року), кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Згідно із ст. 1 Протоколу № 1 від 20.03.1952 № ETS № 009 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За приписами ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічні положення наведено у ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.

Згідно із частинами 1-3 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

За положенням ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Зважаючи на зазначені норми, для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; 2) шкідливого результату такої поведінки збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Наявність шкоди полягає у будь-якій втраті, у повному чи частковому знеціненні блага, що охороняється законом. Зокрема, знищення та пошкодження майна може полягати як у повній втраті майна, так і у зниженні його вартості, у тому числі внаслідок зміни характеристик майна. Наприклад, відповідно до частин 1, 2 статті 191 Цивільного кодексу України підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності; до складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом. Неправомірні дії чи бездіяльність, які призвели до втрати майном ознак єдиного майнового комплексу, можуть завдати шкоди власнику майна, зокрема і тому, що вартість майна в разі його пооб`єктного продажу є меншою за вартість єдиного майнового комплексу, який використовується для здійснення підприємницької діяльності (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц).

Отже збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду, яка відрізняється від реальних збитків тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном (постанова Верховного Суду від 30.09.2021 у справі № 922/3928/20).

При цьому відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані особою за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Таким чином, позивачу слід довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Тобто протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки.

За загальними правилами розподілу обов`язку доказування кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України).

Отже, система доказування у господарському процесі засновується на розподілі тягаря доказування між сторонами у справі. Посилаючись на ту чи іншу обставину або спростовуючи їх у суді, сторона повинна доводити такі обставини належними та допустимими доказами.

Предметом позову в цій справі є відшкодування шкоди, заподіяної позивачу протиправними діями держави-агресора - російської федерації.

Тож при зверненні з позовом про відшкодування заподіяної майнової шкоди позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами неправомірність поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Зі змісту ч. 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди, яка полягає в тому, що наявність вини заподіювача шкоди не підлягає доведенню позивачем, а саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Так, відповідно до Конституції України, Україна є суверенна і незалежна. Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 був введений воєнний стан в Україні з 24.02.2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, який станом на день ухвалення даного рішення не є скасованим.

У пункті 4 ч. 1 ст. 2 Статуту ООН закріплено принцип, згідно з яким всі члени Організації Об`єднаних Націй утримуються у їх міжнародних відносинах від загрози силою чи її застосування як проти територіальної недоторканності чи політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.

Відповідно до ст. 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй «Визначення агресії» від 14.12.1974 року як акт агресії кваліфікується, зокрема, вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не носила, що є результатом такого вторгнення чи нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави чи її частини, а також бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави.

Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 01.03.2022 № A/ES-11/L.1 визнано акт агресії РФ проти України в порушення пункту 2 4) статуту ООН та звернено до росії вимогу негайно припинити застосування сили по відношенню до України та вивести збройні формування РФ з України.

Наказом Міжнародного суду справедливості ООН від 16.03.2022 № 182 зобов`язано російську федерацію негайно припинити військові дії, які вона розпочала 24.02.2022 року на території України.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 14.04.2022 про заяву Верховної Ради України «Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні» визнано геноцидом Українського народу дії збройних сил, політичного і військового керівництва росії під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24.02.2022 року.

РФ, здійснивши збройну агресію відносно України, та відповідно окупувавши частину території України, порушила норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975 р.

Зокрема, п. 1 Будапештського меморандуму передбачено, що російська федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують Україні їх зобов`язання згідно з принципами Гельсінського заключного акту Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 р. поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України.

У п. 2 Будапештського меморандуму узгоджено, що російська федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують їх зобов`язання утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об`єднаних Націй.

Порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум, Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975 р., Договір між Україною і російською федерацією про українсько-російський державний кордон, РФ вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих статтею 2 Статуту ООН.

За таких обставин, в силу положень національного законодавства України та міжнародних договорів, як частини українського національного законодавства, дії відповідача за своєю суттю є актом збройної агресії по відношенню до України.

Отже, протиправність діяння відповідача як складового елементу правопорушення у вигляді завдання збитків, в розумінні ч. 3 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, є загальновідомою обставиною, яка закріплена державою на законодавчому рівні та яка доказування не потребує.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача, Товариство здійснювало свою діяльність за адресою: Україна, 84791, Донецька область, Бахмутський район, смт Миронівський, вул. Заводська, буд. 42-Б, тоді як згідно з даними, внесеними до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376, з 20.05.2022 по 22.05.2022 на території селища Миронівський Світлодарської міської територіальної громади тривали бойові дії, а з 23.05.2022 вказаний населений пункт став тимчасово окупованою територією. Такими діями позивачу з боку РФ завдано майнової шкоди, яка полягає у втраті майнових активів та упущеній вигоді.

26.09.2022 позивач звернувся до Служби безпеки України із заявою про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 438 Кримінального кодексу України за фактом порушення законів та звичаїв війни, що призвели до пошкодження майна за адресою: Україна, 84791, Донецька область, Бахмутський район, смт Миронівський, вул. Заводська, буд. 42-Б, що перебуває у строковому платному володінні та користуванні ТОВ «Бетон Нова Інтернешнл».

За результатами розгляду вказаної заяви Слідчим відділом 2-го управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006408 від 07.11.2022 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України.

Як вже зазначалось та вбачається із матеріалів справи, 04.05.2022 Товариство разом із власником орендованого Заводу на підставі наказу № 1-О від 02.05.2022 провели комісійний огляд Завод та встановили, що внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, внаслідок артилерійських та авіаційних обстрілів, а саме потрапляння протягом березня, квітня та початку травня 2022 року вибухових снарядів/пристроїв в смт Миронівський Бахмутського р-н Донецької області, Україна по вулиці Заводська, 42-Б було пошкоджено:

1) нежитлові приміщення та споруди загальною площею 38 929,5 кв.м - частина комплексу по виробництву залізобетонних виробів, реєстраційний номер об`єкта 209, який знаходиться за адресою: Україна, Донецька область, Бахмутський р-н, смт Миронівський, вулиця Заводська, 42-Б, що перебуває у ТОВ «Бетон Нова Інтернешнл» на праві строкового платного користування, та належить на праві власності ТОВ «Стиль Строй» (код 42335324);

2) об`єкти рухомого майна - виробниче обладнання, що належить на праві власності ТОВ «Бетон Нова Інтернешнл» (код 37320399).

Оглядом встановлено: знищення основних засобів, що використовуються в процесі виробництва; знищення товарів на складі; знищення готової продукції. Візуальний огляд дає підстави для висновку, що первинне пошкодження майна (нерухомого та рухомого) пов`язане із потраплянням вибухових снарядів/пристроїв до будівель, що в подальшому спричинило пожежу. Під час огляду виявлено залишки вибухових снарядів/пристроїв, встановити походження, тип не можливо з огляду на відсутність спеціальних знань, залишки (обломки) містять маркування (зафіксовані частини маркування М5141.3, 7.420-02, 5В55.6), форма продовгувата розплющена. Виявлене під час огляду не вилучалось.

Крім того, на підставі наказів директора Товариства № 1-І, 2-І від 28.02.2022 «Про проведення інвентаризації» Товариством проведено повну інвентаризацію, за результатами якої встановлено наявність майна загальною вартістю 713 619 912,02 грн станом на 01 березня 2022 року, а саме:

за інвентаризаційним описом № 1 від 10 березня 2022 року «Сировина та матеріали» (рах. 201) - вартістю 7 400,00 грн;

за інвентаризаційним описом № 2 від 10 березня 2022 року «Сировина та матеріали» (рах. 201) - вартістю 1 818 307,51 грн;

за інвентаризаційним описом № 3 від 10 березня 2022 року «Сировина та матеріали» (рах. 201) - вартістю 24358,57 грн;

за інвентаризаційним описом № 4 від 10 березня 2022 року «Сировина та матеріали» (рах. 201)- вартістю 2 618 591,07 грн;

за інвентаризаційним описом № 5 від 10 березня 2022 року «Сировина та матеріали» (рах. 201) - вартістю 6 848,15 грн;

за інвентаризаційним описом № 6 від 10 березня 2022 року «Сировина та матеріали» (рах. 201) - вартістю 189 489,00 грн;

за інвентаризаційним описом № 7 від 10 березня 2022 року «Сировина та матеріали» (рах. 201) - вартістю 1640,00 грн;

за інвентаризаційним описом № 8 від 10 березня 2022 року «Сировина та матеріали» (рах. 201) - вартістю 463 384,14 грн;

за інвентаризаційним описом № 9 від 10 березня 2022 року «Сировина та матеріали» (рах. 201) - вартістю 514 145,30 грн;

за інвентаризаційним описом № 10 від 10 березня 2022 року «Сировина та матеріали» (рах. 201) - вартістю 9 965,23 грн;

за інвентаризаційним описом № 11 від 10 березня 2022 року «Сировина та матеріали» (рах. 201) - вартістю 710 968,97 грн;

за інвентаризаційним описом № 12 від 10 березня 2022 року «Сировина та матеріали» (рах. 201) - вартістю 12 312 037,35 грн;

за інвентаризаційним описом № 13 від 10 березня 2022 року «Сировина та матеріали» (рах. 201) - вартістю 140 398,20 грн;

за інвентаризаційним описом № 14 від 10 березня 2022 року «Сировина та матеріали» (рах. 201) - вартістю 4 795 559,01 грн;

за інвентаризаційним описом № 15 від 10 березня 2022 року «Сировина та матеріали» (рах. 201) - вартістю 1 193 946,39 грн;

за інвентаризаційним описом № 16 від 10 березня 2022 року «Сировина та матеріали» (рах. 201) - вартістю 895 015,61 грн;

за інвентаризаційним описом № 17 від 10 березня 2022 року «Палива» (рах. 203) - вартістю 330 787,76 грн;

за інвентаризаційним описом № 18 від 10 березня 2022 року «Запасні частини» (рах. 207) - вартістю 849 032,91 грн;

за інвентаризаційним описом № 19 від 10 березня 2022 року «Інші матеріали» (рах. 209) - вартістю 113 017,66 грн;

за інвентаризаційним описом № 20 від 10 березня 2022 року «Інші матеріали» (рах. 209) - вартістю 23 771,03 грн;

за інвентаризаційним описом № 21 від 10 березня 2022 року «Малоцінні та швидкозношувальні предмети» (рах. 221) - вартістю 134 524,07 грн;

за інвентаризаційним описом № 22 від 10 березня 2022 року «Напівфабрикати» (рах. 25) - вартістю 43 937,22 грн;

за інвентаризаційним описом № 23 від 10 березня 2022 року «Напівфабрикати» (рах. 25)- вартістю 839,98 грн;

за інвентаризаційним описом № 24 від 10 березня 2022 року «Напівфабрикати» (рах. 25) - вартістю 134 664,22 грн;

за інвентаризаційним описом № 25 від 10 березня 2022 року «Напівфабрикати» (рах. 25) - вартістю 440 317,63 грн;

за інвентаризаційним описом № 26 від 10 березня 2022 року «Готова продукція» (рах. 26) - вартістю 31 103 989,24 грн;

за інвентаризаційним описом № 27 від 10 березня 2022 року «Товари на складі» (рах. 27) - вартістю 1 824 323,30 грн;

за інвентаризаційним описом № ОЗ-1 від 10 березня 2022 року «Будівлі та споруди» (рах. 103) - вартістю 6 291,03 грн;

за інвентаризаційним описом № ОЗ-2 від 10 березня 2022 року «Машини та обладнання» (рах. 104) - вартістю 66 684,95 грн;

за інвентаризаційним описом № ОЗ-3 від 10 березня 2022 року «Машини та обладнання» (рах. 104) - вартістю 70 577,63 грн;

за інвентаризаційним описом № ОЗ-4 від 10 березня 2022 року «Машини та обладнання» (рах. 104) - вартістю 1 095 995,24 грн;

за інвентаризаційним описом № ОЗ-5 від 10 березня 2022 року «Машини та обладнання» (рах. 104) - вартістю 61 518,19 грн;

за інвентаризаційним описом № ОЗ-6 від 10 березня 2022 року «Машини та обладнання» (рах. 104) - вартістю 9 030,00 грн;

за інвентаризаційним описом № ОЗ-7 від 10 березня 2022 року «Машини та обладнання» (рах. 104) - вартістю 87 524,29 грн;

за інвентаризаційним описом № ОЗ-8 від 10 березня 2022 року «Машини та обладнання» (рах. 104) - вартістю 0,00 грн;

за інвентаризаційним описом № ОЗ-9 від 10 березня 2022 року «Машини та обладнання» (рах. 104)- вартістю 3 960 830,24 грн;

за інвентаризаційним описом № ОЗ-10 від 10 березня 2022 року «Машини та обладнання» (рах. 104) -вартістю 409 003,06 грн;

за інвентаризаційним описом № ОЗ-11 від 10 березня 2022 року «Машини та обладнання» (рах.104) - вартістю 0,00 грн;

за інвентаризаційним описом № ОЗ-12 від 10 березня 2022 року «Машини та обладнання» (рах. 104) - вартістю 2 415,00 грн;

за інвентаризаційним описом № ОЗ-13 від 10 березня 2022 року «Машини та обладнання» (рах. 104) - вартістю 3 130,09 грн;

за інвентаризаційним описом № ОЗ-14 від 10 березня 2022 року «Машини та обладнання» (рах. 104) - вартістю 1 055 642,75 грн;

за інвентаризаційним описом № ОЗ-15 від 10 березня 2022 року «Машини та обладнання» (рах. 104) - вартістю 1 597 310,60 грн;

за інвентаризаційним описом № ОЗ-16 від 10 березня 2022 року «Інструменти, прилади та інвентар» (рах. 106) - вартістю 18 118,61 грн;

за інвентаризаційним описом № ОЗ-17 від 10 березня 2022 року «Інструменти, прилади та інвентар» (рах. 106) - вартістю 0,00 грн;

за інвентаризаційним описом № ОЗ-18 від 10 березня 2022 року «Інші основні засоби» (рах. 109) - вартістю 1 000 928,18 грн;

за інвентаризаційним описом № ОЗ-19 від 10 березня 2022 року «Малоцінні необоротні матеріальні активи» (рах. 112) - вартістю 0,00 грн;

за інвентаризаційним описом № ОЗ-20 від 10 березня 2022 року «Малоцінні необоротні матеріальні активи» (рах. 112) - вартістю 0,00 грн;

за інвентаризаційним описом № ОЗ-21 від 10 березня 2022 року «Малоцінні необоротні матеріальні активи» (рах. 112) - вартістю 0,00 грн;

за інвентаризаційним описом № ОЗ-22 від 10 березня 2022 року «Малоцінні необоротні матеріальні активи» (рах. 112) - вартістю 0,00 грн;

за інвентаризаційним описом № ОЗ-23 від 10 березня 2022 року «Малоцінні необоротні матеріальні активи» (рах. 112) - вартістю 0,00 грн;

за інвентаризаційним описом № ОЗ-24 від 10 березня 2022 року «Малоцінні необоротні матеріальні активи» (рах. 112) - вартістю 0,00 грн;

за інвентаризаційним описом № ОЗ-25 від 10 березня 2022 року «Малоцінні необоротні матеріальні активи» (рах. 112) - вартістю 0,00 грн;

за інвентаризаційним описом № ОЗ-26 від 10 березня 2022 року «Малоцінні необоротні матеріальні активи» (рах. 112)- вартістю 0,00 грн;

за інвентаризаційним описом № ОЗ-27 від 10 березня 2022 року «Малоцінні необоротні матеріальні активи» (рах. 112) - вартістю 0,00 грн;

за інвентаризаційним описом № ОЗ-28 від 10 березня 2022 року «Малоцінні необоротні матеріальні активи» (рах. 112) - вартістю 0,00 грн;

за інвентаризаційним описом № ОЗ-29 від 10 березня 2022 року «Малоцінні необоротні матеріальні активи» (рах. 112) - вартістю 0,00 грн;

за інвентаризаційним описом № ОЗ-30 від 10 березня 2022 року «Малоцінні необоротні матеріальні активи» (рах. 112) - вартістю 0,00 грн;

за інвентаризаційним описом № ОЗ-31 від 10 березня 2022 року «Малоцінні необоротні матеріальні активи» (рах. 112) - вартістю 0,00 грн;

за інвентаризаційним описом № ОЗ-32 від 10 березня 2022 року «Малоцінні необоротні матеріальні активи» (рах. 112) - вартістю 0,00 грн;

за інвентаризаційним описом № ОЗ-33 від 10 березня 2022 року «Придбання основних засобів» (рах. 1521) - вартістю 2 759 475,01 грн;

за інвентаризаційним описом № ОЗ-34 від 10 березня 2022 року «Машини та обладнання» (рах. 104) - вартістю 640 714 268, 64 грн.

На підставі наказів директора Товариства № 3-І, 4-І від 09.05.2022 «Про проведення інвентаризації» Товариством повторно проведено повну інвентаризацію, за результатами якої встановлено відсутність майна загальною вартістю 713 619 912,02 грн станом на 10 травня 2022 року.

Знищене майно Товариства було списано та вилучено з бухгалтерського обліку, відповідно до вимог законодавства, що підтверджується:

актом списання № 1 від 15 травня 2022 року «Сировина та матеріали» (рах.201) на суму 7 400,00 грн;

актом списання № 2 від 15 травня 2022 року «Сировина та матеріали» (рах. 201) -на суму 1 818 307,51 грн;

актом списання № 3 від 15 травня 2022 року «Сировина та матеріали» (рах. 201) - на суму 24 358,57 грн;

актом списання № 4 від 15 травня 2022 року «Сировина та матеріали» (рах. 201) - на суму 2 618 591,07 грн;

актом списання № 5 від 15 травня 2022 року «Сировина та матеріали» (рах. 201) - на суму 6 848,15 грн;

актом списання № 6 від 15 травня 2022 року «Сировина та матеріали» (рах. 201) - на суму 189 489,00 грн;

актом списання № 7 від 15 травня 2022 року «Сировина та матеріали» (рах. 201) - на суму 1 640,00 грн;

актом списання №8 від 15 травня 2022 року «Сировина та матеріали» (рах. 201) - на суму 463 384,14 грн;

актом списання № 9 від 15 травня 2022 року «Сировина та матеріали» (рах. 201) - на суму 514 145,30 грн;

актом списання № 10 від 15 травня 2022 року «Сировина та матеріали» (рах. 201) -на суму 9 965,23 грн;

актом списання № 11 від 15 травня 2022 року «Сировина та матеріали» (рах. 201) - на суму 710 968,97 грн;

актом списання № 12 від 15 травня 2022 року «Сировина та матеріали» (рах. 201) - на суму 12 312 037,35 грн;

актом списання № 13 від 15 травня 2022 року «Сировина та матеріали» (рах. 201) -на суму 140 398,20 грн;

актом списання № 14 від 15 травня 2022 року «Сировина та матеріали» (рах. 201) - на суму 4 795 559,01 грн;

актом списання № 15 від 15 травня 2022 року «Сировина та матеріали» (рах. 201) - на суму 1 193 946,39 грн;

актом списання № 16 від 15 травня 2022 року «Сировина та матеріали» (рах. 201) - на суму 895 015,61 грн;

актом списання № 17 від 15 травня 2022 року «Палива» (рах. 203) - на суму 330 787,76 грн;

актом списання № 18 від 15 травня 2022 року «Запасні частини» (рах. 207) - на суму 849 032,91 грн;

актом списання № 19 від 15 травня 2022 року «Інші матеріали» (рах. 209) - на суму 113 017,66 грн;

актом списання № 20 від 15 травня 2022 року «Інші матеріали» (рах. 209) - вартістю 23 771,03 грн;

актом списання № 21 від 15 травня 2022 року «Малоцінні та швидкозношувальні предмети» (рах. 221) - на суму 134 524,07 грн;

актом списання № 22 від 15 травня 2022 року «Напівфабрикати» (рах. 25) - на суму 43 937,22 грн;

актом списання № 23 від 15 травня 2022 року «Напівфабрикати» (рах. 25) - на суму 839,98 грн;

актом списання № 24 від 15 травня 2022 року «Напівфабрикати» (рах. 25) - на суму 134 664,22 грн;

актом списання № 25 від 15 травня 2022 року «Напівфабрикати» (рах. 25) - на суму 440 317,63 грн;

актом списання № 26 від 15 травня 2022 року «Готова продукція» (рах. 26) - на суму 31 103 989,24 грн;

актом списання № 27 від 15 травня 2022 року «Товари на складі» (рах. 27) - на суму 1 824 323,30 грн;

актом списання № ОЗ-1 від 15 травня 2022 року «Будівлі та споруди» (рах. 103) - на суму 6 291,03 грн;

актом списання № ОЗ-2 від 15 травня 2022 року «Машини та обладнання» (рах. 104) - на суму 66 684,95 грн;

актом списання № ОЗ-3 від 15 травня 2022 року «Машини та обладнання» (рах. 104) - на суму 70 577,63 грн;

актом списання № ОЗ-4 від 15 травня 2022 року «Машини та обладнання» (рах. 104) - на суму 1 095 995,24 грн;

актом списання № ОЗ-5 від 15 травня 2022 року «Машини та обладнання» (рах. 104) - на суму 61 518,19 грн;

актом списання № ОЗ-6 від 15 травня 2022 року «Машини та обладнання» (рах. 104) - на суму 9 030,00 грн;

актом списання № ОЗ-7 від 15 травня 2022 року «Машини та обладнання» (рах. 104) - на суму 87 524,29 грн;

актом списання № ОЗ-8 від 15 травня 2022 року «Машини та обладнання» (рах. 104) - на суму 0,00 грн;

актом списання № ОЗ-9 від 15 травня 2022 року «Машини та обладнання» (рах. 104) - на суму 3 960 830,24 грн;

актом списання № ОЗ-10 від 15 травня 2022 року «Машини та обладнання» (рах. 104) - на суму 409 003,06 грн;

актом списання № ОЗ-11 від 15 травня 2022 року «Машини та обладнання» (рах. 104) - на суму 0,00 грн;

актом списання № ОЗ-12 від 15 травня 2022 року «Машини та обладнання» (рах. 104) - на суму 2 415,00 грн;

актом списання № ОЗ-13 від 15 травня 2022 року «Машини та обладнання» (рах. 104) - на суму 3 130,09 грн;

актом списання № ОЗ-14 від 15 травня 2022 року «Машини та обладнання» (рах. 104 - на суму 1 055 642,75 грн;

актом списання № ОЗ-15 від 15 травня 2022 року «Машини та обладнання» (рах. 104) - на суму 1 597 310,60 грн;

актом списання № ОЗ-16 від 15 травня 2022 року «Інструменти, прилади та інвентар (рах. 106) - на суму 18 118,61 грн;

актом списання № ОЗ-17 від 15 травня 2022 року «Інструменти, прилади та інвентар» (рах. 106) - вартістю 0,00 грн;

актом списання № ОЗ-18 від 15 травня 2022 року «Інші основні засоби» (рах. 109) -на суму 1 000 928,18 грн;

актом списання № ОЗ-19 від 15 травня 2022 року «Малоцінні необоротні матеріальні активи» (рах. 112) - на суму 0,00 грн;

актом списання № ОЗ-20 від 15 травня 2022 року «Малоцінні необоротні матеріальні активи» (рах. 112) - на суму 0,00 грн;

актом списання № ОЗ-21 від 15 травня 2022 року «Малоцінні необоротні матеріальні активи» (рах. 112) - на суму 0,00 грн;

актом списання № ОЗ-22 від 15 травня 2022 року «Малоцінні необоротні матеріальні активи» (рах. 112) - на суму 0,00 грн;

актом списання № ОЗ-23 від 15 травня 2022 року «Малоцінні необоротні матеріальні активи» (рах. 112) - на суму 0,00 грн;

актом списання № ОЗ-24 від 15 травня 2022 року «Малоцінні необоротні матеріальні активи» (рах. 112) - на суму 0,00 грн;

актом списання № ОЗ-25 від 15 травня 2022 року «Малоцінні необоротні матеріальні активи» (рах. 112) - на суму 0,00 грн;

актом списання № ОЗ-26 від 15 травня 2022 року «Малоцінні необоротні матеріальні активи» (рах.112) - на суму 0,00 грн;

актом списання № ОЗ-27 від 15 травня 2022 року «Малоцінні необоротні матеріальні активи» (рах. 112) - на суму 0,00 грн;

актом списання № ОЗ-28 від 15 травня 2022 року «Малоцінні необоротні матеріальні активи» (рах. 112) - на суму 0,00 грн;

актом списання № ОЗ-29 від 15 травня 2022 року «Малоцінні необоротні матеріальні активи» (рах. 112) - на суму 0,00 грн;

актом списання № ОЗ-30 від 15 травня 2022 року «Малоцінні необоротні матеріальні активи» (рах. 112) - на суму 0,00 грн;

актом списання № ОЗ-31 від 15 травня 2022 року «Малоцінні необоротні матеріальні активи» (рах. 112) - на суму 0,00 грн;

актом списання № ОЗ-32 від 15 травня 2022 року «Малоцінні необоротні матеріальні активи» (рах. 112) - на суму 0,00 грн;

актом списання № ОЗ-33 від 15 травня 2022 року «Придбання основних засобів» (рах. 1521) - на суму 2 759 475,01 грн;

актом списання № ОЗ-34 від 15 травня 2022 року «Машини та обладнання» (рах. 104) - на суму 640 714 268,64 грн.

Отже, внаслідок бойових дій майно ТОВ «Бетон Нова Інтернешнл», що знаходилося на орендованому заводі, було знищено.

Також, як встановлено судом, завод ТОВ «Бетон Нова Інтернешнл» до 22 травня 2022 року знаходився на території активних бойових дій, 23 травня 2022 року територія була тимчасово окупована російською федерацією, у зв`язку з чим, на підставі наказу Директора Товариства № 16 від 28 лютого 2022 року «Про призупинення господарської діяльності Товариства», з 01 березня 2022 року та до завершення в Україні правового режиму воєнного стану, а також обставин, що загрожують життю та здоров`ю працівників Товариства зупинено здійснення господарської діяльності Товариства, дію трудових відносин з працівниками. На підставі наказу Директора Товариства №17 від 28 лютого 2022 року «Про зупинення експлуатації об`єкту» з 01 березня 2022 року зупинено експлуатацію виробничого об`єкту - комплексу по виробництву залізобетонних виробів - Заводу.

Вказані обставини, за доводами позивача, унеможливили здійснення нормальної господарської діяльності Товариства, що в свою чергу унеможливило отримання прибутку Товариством протягом усього строку з початку повномасштабного вторгнення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року № 326 затверджено Порядок визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії російської федерації (надалі - Порядок).

Згідно з пп. 18 п. 2 Порядку визначення шкоди та збитків здійснюється окремо за таким напрямом: економічні втрати підприємств (крім підприємств оборонно-промислового комплексу), у тому числі господарських товариств, - напрям включає втрати підприємств усіх форм власності внаслідок знищення та пошкодження їх майна, втрати фінансових активів, а також упущену вигоду від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності.

Основні показники, які оцінюються:

вартість втраченого, знищеного чи пошкодженого майна державних підприємств, у тому числі господарських товариств, у статутному капіталі яких державі належить 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв);

вартість втраченого, знищеного чи пошкодженого майна підприємств недержавної форми власності;

вартість втрачених фінансових активів державних підприємств, у тому числі господарських товариств, у статутному капіталі яких державі належить 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв);

вартість втрачених фінансових активів підприємств недержавної форми власності;

упущена вигода державних підприємств, у тому числі господарських товариств, у статутному капіталі яких державі належить 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв);

упущена вигода підприємств недержавної форми власності;

втрати державних підприємств, у тому числі господарських товариств, у статутному капіталі яких державі належить 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв), від неоплачених товарів, робіт і послуг, наданих та спожитих на тимчасово окупованих територіях;

втрати підприємств недержавної форми власності від неоплачених товарів, робіт і послуг, наданих та спожитих на тимчасово окупованих територіях.

Визначення шкоди та збитків підприємств здійснюється відповідно до методики, затвердженої спільним наказом Мінекономіки та Фонду державного майна від 18.10.2022 № 3904/1223 (далі - Методика), яка є обов`язковою для використання під час оцінки збитків, завданих постраждалим внаслідок збройної агресії, проведення судової експертизи (експертного дослідження), пов`язаної з оцінкою збитків, завданих постраждалим внаслідок збройної агресії, та її положення переважають над іншими положеннями нормативно-правових актів, методик, рекомендацій тощо, які регулюють питання визначення розміру збитків, завданих підприємствам, установам, організаціям, іншим суб`єктам господарювання всіх форм власності.

Оцінка збитків, завданих постраждалим внаслідок збройної агресії, здійснюється шляхом проведення незалежної оцінки збитків або є результатом проведення судової експертизи (експертного дослідження). Незалежна оцінка збитків забезпечується суб`єктами оціночної діяльності - суб`єктами господарювання, визнаними такими Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (далі - суб`єкти оціночної діяльності), з дотриманням національних та міжнародних стандартів оцінки, з урахуванням особливостей, що визначені цією Методикою (п. 7 Методики).

За змістом ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права та обов`язки, що і експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

За змістом ст. 98 Господарського процесуального кодексу України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (ст. 104 Господарського процесуального кодексу України).

Так, на підтвердження заявленого розміру збитків позивачем надано суду складений на замовлення позивача суб`єктом оціночної діяльності ФОП «Закір`ярова Валентина Василівна» Звіт від 19.06.2025 про оцінку розміру шкоди та обсягу збитків, завданих єдиному майновому комплексу ТОВ «Бетон Нова Інтернешнл», внаслідок знищення та пошкодження майна у зв`язку із збройною агресією російської федерації, а також упущеної вигоди від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності (дата оцінки - 01.06.2025).

Відповідно до вказаного Звіту розмір шкоди та обсягу збитків, завданих єдиному майновому комплексу ТОВ «Бетон Нова Інтернешнл», внаслідок знищення та пошкодження майна у зв`язку із збройною агресією російської федерації, а також упущеної вигоди від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності становить 31 525 829 доларів США, що еквівалентно 1 309 220 390,00 грн, з яких: розмір прямих збитків - 31 081 496,00 доларів США, що еквівалентно 1 290 767 907,00 грн станом на дату оцінки; розмір упущеної вигоди - 444 333 доларів США, що еквівалентно 18 452 483,00 грн станом на дату оцінки.

Оцінивши вказаний Звіт та наявні в матеріалах справи докази, суд вважає їх належними, допустимими та достовірними доказами на підтвердження дійсного розміру збитків та упущеної вигоди на заявлені суми.

Будь-яких заперечень компетентних органів відповідача щодо заявлених позовних вимог та визначеного розміру завданих позивачу збитків матеріали справи не містять.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до частин 1-4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню.

Водночас, суд враховує, що відповідно до положень ст. 524 Цивільного кодексу України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Згідно із ст. 533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 5 Закону України «Про валюту і валютні операції» гривня є єдиним законним платіжним засобом в Україні з урахуванням особливостей, встановлених частиною другою цієї статті, і приймається без обмежень на всій території України для проведення розрахунків. Усі розрахунки на території України проводяться виключно у гривні.

Також відповідно до пункту 9 розділу І «Основні положення» Методики під час оцінки (визначення розміру) реальних збитків, завданих підприємствам, установам та організаціям, іншим суб`єктам господарювання всіх форм власності внаслідок втрати, руйнування або пошкодження їх майна у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації за умовну грошову одиницю приймають долар США. Отриманий результат в еквіваленті умовної грошової одиниці переводять у гривневий еквівалент за курсом Національного банку України на дату оцінки.

Враховуючи вищевикладене, надавши відповідну юридичну оцінку всім наявним в матеріалах справи доказам та доводам, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача збитків у розмірі 31 081 496,00 доларів США, що на дату ухвалення рішення еквівалентно 1 365 021 600,58 грн, а також упущеної вигоди у розмірі 444 333 доларів США, що на дату ухвалення рішення еквівалентно 19 513 994,52 грн (курс гривні відносно долара США згідно даних НБУ станом на 01.04.2026 - 43,9175).

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача та підлягають стягненню в дохід Державного бюджету України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору у порядку п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з російської федерації (адреса уповноваженого органу - Міністерства юстиції російської федерації: вул. Житняя, буд 14, м. Москва, 1119991, російська федерація) на користь Товариства з обмеженою відповідальності «БЕТОН НОВА ІНТЕРНЕШНЛ» (вул. Свободи, буд. 5, м. Слов`янськ, Донецька область, 84100; ідентифікаційний код 37320399) збитки у розмірі 31 081 496,00 (тридцять один мільйон вісімдесят одна тисяча чотириста дев`яносто шість) доларів США, що на дату ухвалення рішення еквівалентно 1 365 021 600 (один мільярд триста шістдест п`ять мільйонів двадцять одна тисяча шістсот) гривень 58 коп. та упущену вигоду у розмірі 444 333 (чотириста сорок чотири тисячі триста тридцять три) долари США, що на дату ухвалення рішення еквівалентно 19 513 994 (дев`ятнадцять мільйонів п`ятсот тринадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири) гривні 52 коп.

3. Стягнути з російської федерації (адреса уповноваженого органу - Міністерства юстиції російської федерації: вул. Житняя, буд 14, м. Москва, 1119991, російська федерація) в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 931 840 (дев`ятсот тридцять одна тисяча вісімсот сорок) гривень 00 коп.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 13.04.2026.

Суддя Т. Ю. Трофименко