РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.04.2026Справа № 910/527/26

Господарський суд міста Києва у складі судді Лиськова М.О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

За позовом Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України"

вул. Шота Руставелі, 9А, м. Київ, 01601;

в особі: Філії "Карпатський лісовий офіс"

вул. Собранецька, 156, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тімбер Вей"

вул. Івана Мазепи, 26, м. Київ, 01010;

про стягнення 930 896,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі Філії "Карпатський лісовий офіс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тімбер Вей" про стягнення 930 896,00 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 23.01.2026 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/527/26 та постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Даною ухвалою, суд у відповідності до ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 23.01.2026 була направлена та доставлено відповідачу в його Електронний кабінет, що підтверджується Довідкою про доставлення процесуального документа до електронного кабінету 24.01.2026.

Отже відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи №910/527/26, однак своїм правом на подачу письмового відзиву не скористався, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надав.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

10.06.2021 між Державним підприємством «Кутське лісове господарство» (далі - ДП «Кутський лісгосп», Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тімбер Вей» (далі - Відповідач, Покупець, ТОВ «Тімбер Вей») було укладено договір купівлі-продажу необробленої деревини №83 (далі - Договір №83 від 10.06.2021).

Відповідно до умов укладеного Договору, ДП «Кутський лісгосп» зобов`язалось передати у власність Покупця, а Покупець - прийняти необроблену деревину (далі - Товар) та сплатити за нього ціну відповідно до умов, які визначені Договором. Кількість товару - 40 м3, загальна сума договору - 98 747,70 грн з ПДВ. (п.п. 1.1, 3.1., 4.2. Договору №83 від 10.06.2021).

Розділом 8 «Обов`язки сторін» Договору №83 від 10.06.2021 визначено обов`язки Сторін.

Так, Покупець зобов`язаний здійснювати оплату за кожну партію товару протягом 10-ти календарних днів з дати пред`явлення рахунку до сплати (п.8.1. Договору №83 від 10.06.2021).

Датою передачі товару Продавцем та прийому його Покупцем, тобто датою надання, вважається дата товарно-транспортної накладної. (п.6.3. Договору №83 від 10.06.2021).

На виконання умов Договору №83 від 10.06.2021 ДП «Кутський лісгосп» передав ТОВ «Тімбер Вей» товар, лісопродукцію, загальним об`ємом 40,207 м3 на суму 117 813,67 грн з ПДВ, що підтверджується копіями наступних товарно-транспортних накладних: серія ІФГ №120879 від 29.07.2021 - об`єм 19,59 м3 - на суму 58280,18 грн з ПДВ; серія ІФГ №120932 від 18.08.2021 - об`єм 20,617 м3 - на суму 59533,49 грн з ПДВ.

Положеннями пункту 7.1. Договору №83 від 10.06.2021 визначено, що покупець здійснює платіж (у розмірі 100%) шляхом банківського переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця за кожну партію товару.

В порушення умов Договору №83 від 10.06.2021 вартість переданої лісопродукції ТОВ «Тімбер Вей» оплатило частково у розмірі 25 485,10 грн.

Таким чином, вартість неоплаченої лісопродукції за Договором №83 від 10.06.2021 склала 92 328,57 грн з ПДВ, зокрема: ТТН серія ІФГ №120879 від 29.07.2021 - на суму 58280,18 грн з ПДВ - оплачена частково в сумі 25 488,10 грн - заборгованість складає 32 792,08 грн з ПДВ; ТТН серія ІФГ №120932 від 18.08.2021 - заборгованість у розмірі 59533,49 грн з ПДВ

В подальшому, 25.08.2021 між ДП «Кутський лісгосп» та ТОВ «Тімбер Вей» було укладено договір купівлі-продажу пиляної продукції №207 (далі - Договір №207 від 25.08.2021).

Відповідно до умов укладеного Договору, ДП «Кутський лісгосп» зобов`язалась передати, а Покупець - прийняти та оплатити пиломатеріали необрізні (далі - Товар) в порядку і на умовах, які передбачені Договором.

Кількість товару - 14,043 м3, загальна сума договору - 56 421,95 грн з ПДВ. ( п.п. 1.1, 3.1., 4.1. Договору №207 від 25.08.2021).

Розділом 8 Договору №207 від 25.08.2021 визначено обов`язки сторін.

Так, Продавець зобов`язаний здійснювати попередню оплату за кожну партію товару протягом 5-ти календарних днів з дати пред`явлення рахунку до сплати (п.8.1. Договору №207 від 25.08.2021).

Датою передачі товару Продавцем та приймання його Покупцем, тобто датою поставки є дата товарно-транспортної накладної (п.6.3. Договору №207 від 25.08.2021).

На виконання умов Договору №207 від 25.08.2021 ДП «Кутський лісгосп» передав ТОВ «Тімбер Вей» товар, необрізні пиломатеріали породи бук, загальним об`ємом 14,043 м3 на суму 56 421,95 грн з ПДВ, що підтверджується копією товарнотранспортної накладної від 25.08.2021 №40.

Положеннями пункту 7.1. Договору №207 від 25.08.2021 визначено, що покупець здійснює платіж (передоплата 100% вартості) шляхом банківського переказу коштів на розрахунковий рахунок Продавця за кожну партію товару.

В порушення умов Договору №207 від 25.08.2021 вартість переданих необрізних матеріалів ТОВ «Тімбер Вей» не оплатило, у зв`язку із чим у Відповідача виникла заборгованість перед ДП «Кутський лісгосп» за Договором №207 від 25.08.2021 у розмірі 56 421,95 грн з ПДВ.

06.09.2021 між ДП «Кутський лісгосп» та ТОВ «Тімбер Вей» було укладено договір купівлі-продажу пиляної продукції №214 (далі - Договір №214 від 06.09.2021).

Відповідно до умов укладеного Договору, ДП «Кутський лісгосп» зобов`язалась передати, а Покупець - прийняти та оплатити пиломатеріали необрізні (далі - Товар) в порядку і на умовах, які передбачені Договором.

Кількість товару - 33,71 м3, загальна сума договору - 132 334,42 грн з ПДВ. ( п.п. 1.1, 4.1.,4.2. Договору №214 від 06.09.2021).

Розділом 8 Договору №214 від 06.09.2021 визначено обов`язки сторін.

Так, Продавець зобов`язаний здійснювати попередню оплату за кожну партію товару протягом 5-ти календарних днів з дати пред`явлення рахунку до сплати (п.8.1. Договору №214 від 06.09.2021).

Датою передачі товару Продавцем та приймання його Покупцем, тобто датою поставки є дата товарно-транспортної накладної (п.6.3. Договору №214 від 06.09.2021).

На виконання умов Договору №214 від 06.09.2021 ДП «Кутський лісгосп» передало ТОВ «Тімбер Вей» товар, необрізні пиломатеріали породи бук, загальним об`ємом 25,57 м3 на суму 100 258,42 грн з ПДВ, що підтверджується копіями наступних товарно-транспортних накладних: від 06.09.2021 №42 на суму 44 261,12 грн з ПДВ; від 28.09.2021 №44 на суму 55 997,30 грн з ПДВ.

Положеннями пункту 7.1. Договору №214 від 06.09.2021 визначено, що покупець здійснює платіж (передоплата 100% вартості) шляхом банківського переказу коштів на розрахунковий рахунок Продавця за кожну партію товару.

В порушення умов Договору №214 від 06.09.2021 вартість переданих необрізних матеріалів ТОВ «Тімбер Вей» не оплатило, у зв`язку із чим у Відповідача виникла заборгованість перед ДП «Кутський лісгосп» за Договором №214 від 06.09.2021 у розмірі 100 258,42 грн з ПДВ.

04.02.2022 між ДП «Кутський лісгосп» та ТОВ «Тімбер Вей» було укладено договір купівлі-продажу пиляної продукції №10 (далі - Договір №10 від 04.02.2022).

Відповідно до умов укладеного Договору, ДП «Кутський лісгосп» зобов`язалась передати, а Покупець - прийняти та оплатити пиломатеріали необрізні (далі - Товар) в порядку і на умовах, які передбачені Договором. Кількість товару - 100,00 м3, загальна сума договору - 413 400,00 грн з ПДВ. ( п.п. 1.1, 4.1.,4.2. Договору №10 від 04.02.2022).

Розділом 8 Договору №10 від 04.02.2022 визначено обов`язки сторін. Так, Продавець зобов`язаний здійснювати попередню оплату за кожну партію товару протягом 5-ти календарних днів з дати пред`явлення рахунку до сплати (п.8.1. Договору №10 від 04.02.2022).

Датою передачі товару Продавцем та приймання його Покупцем, тобто датою поставки є дата товарно-транспортної накладної (п.6.3. Договору №10 від 04.02.2022).

На виконання умов Договору №10 від 04.02.2022 ДП «Кутський лісгосп» передало ТОВ «Тімбер Вей» товар, необрізні пиломатеріали породи бук, загальним об`ємом 40,356 м3 на суму 167 124,28 грн з ПДВ, що підтверджується копіями наступних товарно-транспортних накладних: від 18.02.2022 №2 на суму 76 707,60 грн з ПДВ; від 12.05.2022 №23 на суму 90 416,68 грн з ПДВ.

Положеннями пункту 7.1. Договору №10 від 04.02.2022 визначено, що покупець здійснює платіж (передоплата 100% вартості) шляхом банківського переказу коштів на розрахунковий рахунок Продавця за кожну партію товару.

В порушення умов Договору №10 від 04.02.2022 вартість переданих необрізних матеріалів ТОВ «Тімбер Вей» не оплатило, у зв`язку із чим у Відповідача виникла заборгованість перед ДП «Кутський лісгосп» за Договором №10 від 04.02.2022 у розмірі 167 124,28 грн з ПДВ.

15.04.2022 р. між ДП «Кутський лісгосп» та ТОВ «Тімбер Вей» було укладено договір купівлі-продажу необробленої деревини №37 (далі - Договір №37 від 15.04.2022).

Відповідно до умов укладеного Договору, ДП «Кутський лісгосп» зобов`язалось передати у власність Покупця, а Покупець - прийняти необроблену деревину (далі - Товар) та оплатити його на умовах та способом, зазначеним у Договорі.

Кількість товару - 25 м3, загальна сума договору - 85 272,00 грн з ПДВ. (п.п. 1.1, 1.2., 1.3. Договору №37 від 15.04.2022).

На виконання умов Договору №37 від 15.04.2022 ДП «Кутський лісгосп» передало ТОВ «Тімбер Вей» товар, лісопродукцію, загальним об`ємом 24,738 м3 на суму 72 633,25 грн з ПДВ, що підтверджується копією товарно-транспортної накладної серія ІФГ №122095 від 05.05.2022.

Відповідно до п.3.1. Договору №37 від 15.04.2022 розрахунок покупця з продавцем за отриманий товар проводиться на протязі 10 календарних днів з моменту виписки накладної на отриману партію товару.

Вартість переданої лісопродукції ТОВ «Тімбер Вей» не оплатило, у зв`язку із чим у Відповідача виникла заборгованість перед ДП «Кутський лісгосп» за Договором №37 від 15.04.2022 у розмірі 72 633,25 грн з ПДВ.

Отже, звертаючись до суду Позивач зазначає, що заборгованість Відповідача перед ДП «Кутський лісгосп» у зв`язку із порушенням договірних зобов`язань в частині оплати вартості переданого товару (необробленої деревини та необрізних пиломатеріалів) склала 488 766,47 грн з ПДВ, з яких: за Договором №83 від 10.06.2021 - 92 328,57 грн з ПДВ за Договором №207 від 25.08.2021 - 56 421,95 грн з ПДВ за Договором №214 від 06.09.2021 - 100 258,42 грн з ПДВ за Договором №10 від 04.02.2022 - 167 124,28 грн з ПДВ за Договором №37 від 15.04.2022 - 72 633,25 грн з ПДВ.

В обґрунтування позовних вимог Позивач вказує, що станом на момент звернення до суду, Відповідач так і не здійснив повної оплати вартості переданого Товару (необробленої деревини та необрізних пиломатеріалів).

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

За загальним правилом відповідно до ст. 208 ЦК України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

При цьому, відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК України).

Частиною 1 ст. 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Отже, з урахуванням положень статті 530 Цивільного кодексу України та умов укладених між сторонами Договорів №83 від 10.06.2021, №207 від 25.08.2021, №214 від 06.09.2021, №10 від 04.02.2022 та №37 від 15.04.2022, станом на час розгляду справи строк виконання відповідачем грошових зобов`язань, щодо яких заявлено позов, настав.

Доказів оплати відповідачем заборгованості у загальному розмірі 488 766,47 грн., яку заявлено позивачем до стягнення, матеріали справи не містять.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За висновками суду, на час розгляду спору в господарському суді відповідачем за позовом не заперечено факт отримання товару за спірним договорами №83 від 10.06.2021, №207 від 25.08.2021, №214 від 06.09.2021, №10 від 04.02.2022 та №37 від 15.04.2022 загалом на суму розмірі 488 766,47 грн., не надано доказів повної оплати або повернення позивачу товару на суму розмірі 488 766,47 грн., окрім того всупереч викладеним вище нормам закону, відповідачем не було спростовано наданих позивачем доказів, зокрема, не надано до матеріалів справи будь-яких належних та допустимих доказів погашення заборгованості в розмірі суму розмірі 488 766,47 грн. Обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, суду також не наведено, відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 488 766,47 грн. підлягає задоволенню.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором позивач заявив до стягнення з останнього 3 631,66 грн. штрафу, відповідно до пункту 4.1. Договору №37 від 15.04.2022, 97 468,83 грн. пені за Договором №37 від 15.04.2022, інфляційного збільшення боргу у сумі 281 079,90 грн, з яких: за Договором №83 від 10.06.2021 - 61 322,29 грн; за Договором №207 від 25.08.2021 - 37 542,00 грн; за Договором №214 від 06.09.2021 - 65 604,07 грн; за Договором №10 від 04.02.2022 - 83 893,35 грн; за Договором №37 від 15.04.2022 - 32 718,16 грн; та 3% у сумі 59 949, 14 грн, з яких: за Договором №83 від 10.06.2021 - 12309,18 грн, за Договором №207 від 25.08.2021 - 7 456,97 грн, за Договором №214 від 06.09.2021 - 13 054,09 грн, за Договором №10 від 04.02.2022 - 19 039,74 грн, за Договором №37 від 15.04.2022 - 8 089,16 грн.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Відповідно до положень пункту 4.1. Договору №37 від 15.04.2022 у випадку затримки оплати згідно п.3.1. договору Покупець сплачує одноразовий штраф у розмірі 5 (п`ять) відсотків від суми боргу та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від несплаченої суми боргу за кожен день затримки. За таких обставин, суд дійшов висновку, що сторони за взаємною згодою визначили вид штрафних санкцій та їх розмір за порушення зобов`язань за договором, беручи до уваги той факт, що дані зобов`язання з приводу поставки товару не є грошовими зобов`язаннями та положення щодо обмеження розміру штрафних санкцій законом на них не поширюються.

Зазначена позиція кореспондується з висновками Верховного Суду України, викладені у постановах від 27.09.2005 у справі № 35/475-04 та від 08.02.2017 у справі № 3-1217гс/16.

Крім того, суд відзначає, що у випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень можливості передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, чинне законодавство допускає можливість одночасного стягнення з учасника господарських відносин, що порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені, які не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 30.05.2011 у справі №42/252, від 27.04.2012 у справі №06/5026/1052/2011 та від 09.04.2012 у справі №20/246-08, а також у постанові Вищого господарського суду України від 16.02.2016 у справі № 910/20528/15.

Відповідно до умов Договору позивачем нараховано відповідачу пеню за період з 16.06.2022 до 19.01.2026 у сумі 97 468,83 грн. та 3 631,66 грн. штрафу.

Так, згідно з ч. ч. 4, 6 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України.

Згідно з ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі сплином якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Статтею 252 ЦК України передбачено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Належним чином дослідивши умови Договору, суд встановив, що пункт 4.1. Договору №37 від 15.04.2022 не містить ні іншого строку, відмінного від встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України, який є меншим або більшим шести місяців, ні вказівки на подію, що має неминуче настати, ні зазначенням "до дати фактичного виконання", тощо.

Верховний Суд, вирішуючи питання, чи змінює вжите в умові Договору формулювання у вигляді: - "Нарахування штрафних санкцій здійснюється за весь час прострочення виконання зобов`язань", строк нарахування штрафних санкцій, наведений в частини 6 статті 232 ГК України, зробив висновок, що цю умову неможливо визнати такою, що встановлює інший строк нарахування штрафних санкцій.

Відтак, умову, передбачену у п. 5.2.11. укладеного сторонами у цій справі Договору, неможливо визнати такою, що встановлює інший строк нарахування штрафних санкцій, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування ч. 6 ст. 232 ГК України у подібних правовідносинах викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.11.2019 у справі №904/1148/19 та від 12.12.2019 у справі №911/634/19, від якого Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду не вбачає підстав для відступлення.

При цьому об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, уточнюючи правову позицію Верховного Суду щодо застосування ч. 6 ст. 232 ГК України, зазначає, що у кожному конкретному випадку господарські суди повинні належним чином проаналізувати умови укладених між сторонами договорів щодо нарахування штрафних санкцій, та встановити, чи містить відповідний пункт договору або певний термін, шляхом вказівки на подію (день сплати заборгованості, день фактичної оплати, фактичний момент оплати), або інший строк, відмінний від визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України, який є меншим або більшим шести місяців. (Постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.08.2021 у справі №910/13575/20.

Судом встановлено, що позивачем не вірно заявлено період за який нараховується пеня, оскільки позивачем нарахована пеня за період більше ніж 6 місяців.

За таких обставин, суд задовольняє позовну вимогу про стягнення з відповідача пені 97 468,83 грн. частково з урахуванням шестимісячного строку у розмірі 18 307,56 грн. Вимогу про стягнення із відповідача штрафу у розмірі 3 631,66 грн. суд задовольняє повністю.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

А тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат є законними та обґрунтованими.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення нарахованих за договором купівлі-продажу з відповідача інфляційних втрат у розмірі 281 079,90 грн. 3% в розмірі 59 949,14 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, за визначенням частини 1 статті 73 ГПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Надаючи оцінку доводам всіх учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 ГПК України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №127/3429/16-ц.

Приймаючи рішення, суд зобов`язаний керуватись наданими сторонами доказами.

Доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, відповідач суду не надав, жодного заперечення проти позову не навів.

Позивач належним чином довів порушення його прав зі сторони відповідача.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги позивача до останнього підлягають частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тімбер Вей" (вул. Івана Мазепи, 26, м. Київ, 01010; ) на користь Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (вул. Шота Руставелі, 9А, м. Київ, 01601; ) в особі Філії "Карпатський лісовий офіс" ( вул. Собранецька, 156, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000; ) суму основної заборгованості у розмірі 488 766,47 грн., пені у розмірі 18 307,56 грн., штрафу у розмірі 3 631,66 грн., інфляційних втрат у розмірі 281 079,90 грн. 3% в розмірі 59 949,14 та витрат на сплату судового збору у розмірі 10 220,82 грн.

3. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Суддя М.О. Лиськов