09 квітня 2026 року, м. Київ
cправа № 922/2848/24
суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Міщенка І. С., Случа О.В.
у касаційному провадженні за касаційною скаргою заступника керівника Харківської обласної прокуратури
на рішення Господарського суду Харківської області від 21.10.2024 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 23.01.2025 у справі
за позовом керівника Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області в інтересах держави в особі: 1) Харківської міської ради, 2) Департаменту з питань забезпечення життєдіяльності міста Харківської міської ради, 3) Північно-східного офісу Держаудитслужби
до: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий стандарт К", 2) Комунального підприємства "Харківводоканал"
про визнання недійсними додаткових угод та стягнення коштів.
1. У провадженні Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду перебуває касаційна скарга заступника керівника Харківської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Харківської області від 21.10.2024 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 23.01.2025 у цій справі.
2. Колегія суддів, яка здійснювала касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою, 17.03.2026 постановила ухвалу про передачу цієї справи на розгляд палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (далі - спеціалізована палата).
3. Обґрунтовуючи підстави такої передачі, колегія суддів вказала про те, що вважає необхідним відступити від висновку Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, сформованого та повтореного іншою колегією суддів цієї ж палати у постановах від 12.03.2025 у справі № 924/524/24, від 10.09.2025 у справі № 910/6131/24, від 04.02.2026 у справі № 922/1328/24, від 18.02.2026 у справі № 913/95/25 щодо правильного застосовування положень статті 23 Закону України "Про прокуратуру", статей 1, 2 Закону України "Про публічні закупівлі" та статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".
4. Висновок, який був сформований і повторений у вказаних постановах такий:
"представництво прокурором інтересів держави може бути обґрунтовано внаслідок звернення:
- в інтересах власника юридичної особи, яка є стороною оспорюваного договору (зокрема, в статусі замовника, покупця), за рахунок якої здійснюється оплата такого договору. Такий суб`єкт наділений визначеними законодавством повноваженнями щодо здійснення контролю за належним функціонуванням підпорядкованого підприємства чи установи, забезпеченням ефективного та правомірного витрачання коштів відповідно до визначених процедур. При цьому джерело походження таких коштів (державний або місцевий бюджет, власні надходження підприємства чи інші фінансові ресурси) не є визначальним, оскільки обов`язок нагляду (контролю) за фінансово-господарською діяльністю юридичної особи покладено на її власника незалежно від джерел фінансування. Отже, у разі виявлення порушень під час укладення чи виконання договору, які можуть вплинути на дотримання законодавства у сфері фінансово-господарської діяльності, саме власник такої юридичної особи як суб`єкт, наділений повноваженнями щодо контролю за її діяльністю (забезпечення законності фінансових операцій і цільового використання коштів), має правові підстави для звернення до суду в статусі належного позивача;
- в інтересах розпорядника бюджетних коштів, за рахунок яких здійснювалася оплата за оспорюваними правочинами. У такому випадку звернення обґрунтовується тим, що розпорядник коштів має безпосередній контрольний обов`язок щодо цільового та ефективного використання державних або місцевих фінансів, що є предметом відповідного договору. Його функції спрямовані на забезпечення дотримання вимог законодавства при здійсненні закупівель та використанні бюджетних коштів, а тому він може бути позивачем у справах, пов`язаних із їх нецільовим використанням;
- в інтересах органу державного фінансового контролю".
5. Передаючи справу № 922/2848/24 на розгляд спеціалізованої палати, колегія суддів наголосила, що не погоджується із вказаним висновком в частині речення: "При цьому джерело походження таких коштів (державний або місцевий бюджет, власні надходження підприємства чи інші фінансові ресурси) не є визначальним, оскільки обов`язок нагляду (контролю) за фінансово-господарською діяльністю юридичної особи покладено на її власника незалежно від джерел фінансування" та вважає необхідним його виключити.
6. 09.04.2026 спеціалізована палата постановила ухвалу про прийняття справи № 922/2848/24 до свого провадження.
7. З ухвалою від 09.04.2026 про прийняття цієї справи на розгляд спеціалізованої палати не погоджуємося, а тому відповідно до частини третьої статті 34 ГПК України викладаємо окрему думку.
8. Велика Палата Верховного Суду у пункті 8.47. постанови від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21 (ініційований прокурором в інтересах держави в особі Черкаської міської ради (Рада) та Комунального закладу "Канівська санаторна школа Черкаської обласної ради" (Школа) спір про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "АС" (ТОВ "АС") переплати, що виникла внаслідок укладення Школою і ТОВ "АС" додаткових угод про внесення змін у договір постачання природного газу, які суперечать вимогам Закону України "Про публічні закупівлі") вказала:
"Велика Палата Верховного Суду погоджується з тим, що використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб - мешканців Черкаської області. Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладення підконтрольним органу місцевого самоврядування комунальним закладом незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси територіальної громади Черкаської області.
Отже, оскільки засновником Школи та власником її майна є територіальна громада Черкаської області в особі Ради, яка фінансує і контролює діяльність цього комунального закладу, а також зобов`язана контролювати виконання обласного бюджету, зокрема законність та ефективність використання Школою коштів цього бюджету за договорами про закупівлю товарів, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів обласного бюджету, а тому є належним позивачем у цій справі. Схожі висновки викладені у постановах КГС ВС від 22.12.2022 у справі № 904/123/22, від 26.10.2022 у справі № 904/5558/20 (підпункти 5.50, 5.51) та від 21.12.2022 у справі № 904/8332/21 (пункт 33)".
9. Так само як і у справі № 905/1907/21, у цій справі № 922/2848/24 позов було подано прокурором в інтересах держави в особі, зокрема, Харківської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий стандарт К" і Комунального підприємства "Харківводоканал" про визнання недійсними додаткових угод та стягнення коштів з підстав невідповідності оспорюваних додаткових угод приписам Закону України "Про публічні закупівлі", що спричинило здійснення комунальним закладом переплати за отриманий товар - бензин.
10. Єдина відмінність між правовідносинами у порівнюваних справах полягає в тому, що у справі № 905/1907/21 закупівля проводилася з коштів місцевого бюджету, а у справі № 922/2848/24 за рахунок коштів, отриманих від господарської діяльності комунального підприємства.
11. Але, у вказаній відмінності варто враховувати, що діяльність Комунального підприємства "Харківводоканал" не є суто комерційною, адже вона не орієнтована виключно на одержання прибутку, а в першу чергу спрямована на забезпечення суспільних потреб та фактично не залежить від економічних ризиків і витрат на неї.
12. В розумінні Закону України "Про публічні закупівлі" означене комунальне підприємство (як і Школа у справі № 905/1907/21) є замовником і такий статус вимагає від нього дотримання принципів економії та ефективності незалежно від джерел фінансування.
13. Аналіз норми пункту 9 частини першої статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" дає підстави дійти висновку, що замовниками у розумінні Закону є суб`єкти, які створені державою або територіальною громадою для забезпечення потреб суспільства, яких має забезпечувати держава та які витрачають для здійснення закупівлі товарів, робіт і послуг публічні фінанси.
14. Оскільки юридична особа публічного права створюється за безпосередньої участі держави з метою ефективного та раціонального використання державного і громадського майна, але держава чи територіальна громада не можуть управляти належними їй цінностями, то це майно закріплюється за окремими підприємствами, установами та організаціями на праві господарського відання. При цьому держава, територіальні громади як власники майна дозволяють цим підприємствам, установам та організаціям управляти належним їм майном, розпоряджатися грошовими коштами, вступати від свого імені у будь-які правовідносини для реалізації певних інтересів та потреб держави або територіальної громади (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 907/576/19).
15. Тобто, майно та кошти комунального підприємства перебувають у комунальній власності територіальної громади. Хоча ці кошти можуть не бути "бюджетними асигнуваннями" у класичному розумінні бюджетного процесу, вони все одно є публічними фінансами. Навіть якщо комунальне підприємство використовує власні кошти, воно все одно зберігає статус "замовника" у розумінні Закону України "Про публічні закупівлі", адже таке підприємство створене громадою для забезпечення суспільних потреб і витрачає ресурси, які належать громаді.
16. Таким чином, наведений вище висновок Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21 щодо можливості органу місцевого самоврядування контролювати ефективність витрачання коштів, створеного ним комунального підприємства під час здійснення публічних закупівель mutatis mutandis застосовується і до правовідносин, які є спірними у справі № 922/2848/24.
17. В свою чергу, оскільки висновок Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, який був сформований і повторений у постановах від 12.03.2025 у справі № 924/524/24, від 10.09.2025 у справі № 910/6131/24, від 04.02.2026 у справі № 922/1328/24, від 18.02.2026 у справі № 913/95/25 цілковито відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21, то жодних підстав для відступу від нього, шляхом передання справи № 922/2848/24 на розгляд спеціалізованої палати не було.
19. Тому, за наявності означеного висновку саме Великої Палати Верховного Суду, формулювання протилежного чи іншого за змістом висновку спеціалізованої палати не матиме ніякого значення для формування правозастосовної практики у подібних правовідносинах.
20. Поряд з цим, слід звернути особливу увагу й на те, що запропонований відступ по суті залишає подібну категорію спорів поза судовим контролем, оскільки робить можливим ініцювання позовів у них лише самими комунальними підприємствами. В результаті, ані прокурор, ані орган місцевого самоврядування, ані безпосередньо територіальна громада не зможуть бути позивачами при оспорюванні додаткових угод, укладених комунальними підприємства з порушенням правил проведення публічних закупівель, що суперечить суті таких закупівель та правовому статусу публічних фінансів.
21. Враховуючи наведене, вважаємо, що у даному випадку будь-які підстави для прийняття справи № 922/2848/24 до провадження спеціалізованої палати були відсутні. Справа підлягала поверненню на розгляд колегії суддів.
Судді Міщенко І. С.