ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року

м. Київ

cправа № 925/1634/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Случ О. В. - головуючий, Волковицька Н. О., Могил С. К.,

за участю секретаря судового засідання - Мельникової Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного підприємства «Інститут з питань іхтіології»

на рішення Господарського суду Черкаської області від 15.04.2025 (суддя Гладун А. І.)

і постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2026 (головуючий суддя Шапран В. В., судді Андрієнко В. В., Буравльов С. І.)

у справі № 925/1634/24

за позовом Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм

до Приватного підприємства «Інститут з питань іхтіології»

про стягнення коштів,

(у судовому засіданні взяли участь: представник позивача - Франків Л. П., представник відповідача - Гаврилов Д. О.)

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Узагальнений зміст позовних вимог та підстав заявленого позову

1. Державне агентство України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм (далі - позивач, Держрибагентство) звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Приватного підприємства «Інститут з питань іхтіології» (далі - відповідач, ПП «Інститут з питань іхтіології») про зобов`язання здійснити сплату за спеціальне використання водних біоресурсів у сумі 1 695 000,00 грн.

2. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором на право спеціального використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) № КР2max від 28.02.2023.

3. 28.02.2025 та 03.03.2025 позивач подав до суду заяву, в якій уточнив позовні вимоги шляхом викладення пункту 3 прохальної частини позовної заяви у такій редакції: « 3. Стягнути з ПП «Інститут з питань іхтіології» () на користь Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм () сплату за право спеціального використання водних біоресурсів у сумі 1 695 000,00 грн.».

4. Ця заява прийнята судом, про що постановлено протокольну ухвалу в судовому засіданні 11.03.2025. Господарський суд Черкаської області вирішив подальший розгляд справи здійснювати з урахуванням зміненого предмета позову.

Узагальнений зміст і обґрунтування судових рішень, ухвалених у цій справі

5. Рішенням Господарського суду Черкаської області від 15.04.2025 позов задоволено повністю. Стягнуто з ПП «Інститут з питань іхтіології» на користь Держрибагентства 1 695 000,00 грн боргу, 20 340,00 грн витрат зі сплати судового збору.

6. Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги Держрибагентства, виходив із того, що на підставі укладеного сторонами договору відповідач набув право на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарському водному об`єкті - Кременчуцькому водосховищі, на період дії договору до 31.12.2023; ціна права спеціального використання водних біоресурсів у рибогосподарському водному об`єкті (ціна договору) становить 2 260 000,00 грн; відповідач зобов`язання зі сплати за право спеціального використання водних біоресурсів виконав частково та сплатив позивачу 550 000,00 грн; розмір невиконаного грошового зобов`язання відповідача становить 1 695 000,00 грн. При цьому місцевий господарський суд зазначив, що відповідач із початку року виловив 145 399 кг водних біоресурсів, тому дійшов висновку про реалізацію відповідачем права на спеціальне використання водних біоресурсів. Крім того, суд першої інстанції встановив, що 28.07.2023 відповідач повідомив позивача про неможливість виконання обов`язкового платежу за договором № KP2max від 28.02.2023 у передбачений строк, гарантував виконання як простроченого, так і наступних платежів за договором у повному обсязі, та додав сертифікат про настання форс-мажорних обставин.

7. Судом першої інстанції встановлено, що період дії форс-мажорних обставин складав - 19 днів. Як зазначив суд першої інстанції, за своїм змістом зобов`язання зі сплати ціни лота, яке не виконав відповідач, є грошовим; відповідач не довів, що обставини непереборної сили, настання яких засвідчила Львівська Торгово-промислова палата, об`єктивно унеможливили виконання ПП «Інститут з питань іхтіології» зобов`язання зі сплати ціни лота (за договором від 28.02.2023 № max) у порядку та строки, що передбачені умовами укладеного сторонами договору від 28.02.2023 № max. Тому вимогу позивача про стягнення з відповідача 1 695 000,00 грн боргу суд визнав обґрунтованою.

8. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.08.2025 рішення Господарського суду Черкаської області від 15.04.2025 залишено без змін.

9. Погоджуючись з висновками місцевого господарського суду, суд апеляційної інстанції також виснував, що наведені ПП «Інститут з питань іхтіології» обставини непереборної сили не можуть вважатися такими, що унеможливили виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором.

10. Не погоджуючись з указаними судовими рішеннями, ПП «Інститут з питань іхтіології» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою.

11. Постановою Верховного Суду від 18.11.2025 касаційну скаргу ПП «Інститут з питань іхтіології» задоволено частково, постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.08.2025 у справі № 925/1634/24 скасовано, справу передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

12. Підставою для скасування постанови суду апеляційної інстанції слугувала та обставина, що апеляційним господарським судом не було забезпечено участі представника ПП «Інститут з питань іхтіології» у судовому засіданні 06.08.2025 в режимі відеоконференції, що призвело до ненадання можливості стороні реалізувати надані їй законом процесуальні права.

13. За результатами нового розгляду постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2026 рішення Господарського суду Черкаської області від 15.04.2025 залишено без змін.

14. За висновками суду апеляційної інстанції поведінка відповідача є суперечливою, оскільки до звернення позивача з даним позовом до суду він не заперечував факт заборгованості за спірним договором та гарантував його сплату, тоді як після звернення до суду заперечує проти існування боргу, що не відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності.

15. Погоджуючись з висновками місцевого господарського суду, суд апеляційної інстанції серед іншого також зазначив, що ПП «Інститут з питань іхтіології» не довело неможливість виконання взятих на себе зобов`язань, оскільки введення воєнного стану на території України не свідчить про те, що відповідач не міг здійснювати господарську діяльність та виконувати зобов`язання за договором. Більше того, відповідач з початку року (промислу) виловив 145399 кг водних біоресурсів. Вказане доводить реалізацію відповідачем права на спеціальне використання водних біоресурсів.

16. Також суд апеляційної інстанції відмітив, що ПП «Інститут з питань іхтіології» не скористалось своїм правом на розірвання договору, а лише проінформував Держрибагентство про неможливість виконання зобов`язання у встановлений строк та надало гарантії його виконання пізніше.

Касаційна скарга

17. Не погодившись у повній мірі із ухваленими у цій справі судовими рішеннями, ПП «Інститут з питань іхтіології» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2026 та рішення Господарського суду Черкаської області від 15.04.2025, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Узагальнені доводи касаційної скарги

18. У поданій касаційній скарзі скаржник як на підставу касаційного оскарження посилається на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України.

19. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме застосування статті 30 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» в частині укладання та виконання договорів на право спеціального використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) та Порядку реалізації експериментального проекту із запровадження проведення аукціонів з продажу права на укладення договорів на право спеціального використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) шляхом електронних торгів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів від 30 грудня 2022 року № 1479, який втратив чинність 23.12.2023.

20. У поданій касаційній скарзі скаржник з посиланням на правові висновки Верховного Суду (постанови від 14.01.2026 у справі № 907/375/25, від 23.05.2018 у справі № 910/9823/17, від 26.11.2019 у справі № 902/201/19, від 07.07.2020 у справі № 927/513/19, від 23.07.2020 у справі № 910/5315/19, від 05.08.2020 у справі № 906/282/16, від 11.08.2020 у справі № 910/14279/18, від 11.08.2020 у справі № 910/4919/19, від 06.10.2020 у справі №5026/1089/2012, від 03.11.2020 у справі № 909/948/18від 13.01.2026 у справі № 911/3323/24, від 26.11.2019 у справі № 922/643/19, від 10.12.2019 у справі № 910/6356/19, від 19.12.2019 у справі № 916/1041/17, від 10.10.2019 у справі № 910/2164/18, від 08.07.2019 у справі № 908/156/18) зазначає, що апеляційним господарським судом порушено норми процесуального законодавства щодо доказування, а саме: не враховано преюдиційність рішення господарського суду від 14.04.2025 у справі № 925/1633/24, яким, на думку скаржника встановлено обставину, що «борг за кодом бюджетної класифікації 13070200 у відповідача відсутній», отже зазначена обставина доказуванню не підлягає.

21. Скаржник зазначає, що контроль надходжень до бюджету за справляння плати за спеціальне використання водних біоресурсів за кодом бюджетної класифікації 13070200 здійснюють органи ДПС України, а не Держрибагентство. При цьому, відповідачем було надано до суду першої інстанції витяг з електронного кабінету ДПС, яким підтверджено відсутність заборгованості за спеціальне використання водних біоресурсів. Однак, оскільки зазначений витяг не було враховано судом першої інстанції, відповідачем зроблено адвокатський запит до ГУ ДПС у Черкаській області, яке листом від 18.04.2025 № 9740/6/23-0-13-03-13 повідомило, що станом на 18.04.2025 заборгованість з податків і зборів, в тому числі за кодом бюджетної класифікації 13070200, що контролюється ГУ ДПС у Черкаській області, по ПП «Інститут з питань іхтіології» відсутня. Зазначений лист ГУ ДПС у Черкаській області від 18.04.2025 № 9740/6/23-0-13-03-13 як доказ був наданий до суду апеляційної інстанції. Однак в порушення норм процесуального права апеляційний господарський суд, не з`ясувавши думки відповідача, відмовив у прийнятті зазначеного доказу безпідставно та, відповідно, оцінки зазначеному доказу про відсутність заборгованості за кодом бюджетної класифікації 13070200 не надав.

22. Крім того, скаржник зауважує, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального законодавства, не забезпечив участь представника відповідача - адвоката Гаврилова Д.О., у судовому засіданні (за наявного попередження про неможливість брати участь через хворобу), що при попередньому розгляді Верховним Судом цієї справи (постанова від 18.11.2025) послугувало підставою для скасування рішення апеляційної інстанції.

23. Також скаржник зазначає, що судом першої інстанції протиправно здійснено перехід розгляду справи із спрощеного позовного провадження в загальне провадження, чим надано можливість позивачу змінити предмет позову, та прийнято заяву Держрибагентства про зміну предмету позову.

24. Скаржник в касаційній скарзі зазначає, що позивач взагалі не довів належними доказами того, що заборгованість відповідача за спеціальне використання водних біоресурсів складає 1 695 000,00 грн, ані доказів сплати до відповідачем суми в розмірі 550 000,00 грн, а ні докази наявності заборгованості в розмірі 1 695 000,00 грн до матеріалів сплати не додано.

25. Крім того, на думку скаржника, оскільки судом першої інстанції порушено процесуальне законодавство, що призвело до неправильного вирішення спору, то позовні вимоги повинні бути розглянуті в первинному вигляді, а саме: «зобов`язати ПП Інститут з питань іхтіології здійснити сплату за спеціальне використання водних біоресурсів в сумі 1695000,00 грн». Однак такий спосіб захисту (зобов`язання внести плату за спеціальне використання водних біоресурсів), на думку скаржника, не відповідає способам захисту порушеного права, визначеним в статях 15-16 Цивільного кодексу України, та не призведе до реального, дієвого, належного захисту права позивача, що в свою чергу є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц) внаслідок обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав.

26. Також скаржник зазначає, що позивач підтверджує те, що плата за договором на право спеціального використання водних біоресурсів (плата за цей договір) та плата за спеціальне використання водних біоресурсів це два окремих платежі, які сплачуються за кодом бюджетної класифікації 13070200. Однак, в позовній заяві позивач просить зобов`язати сплатити плату за спеціальне використання водних біоресурсів та не просить зобов`язати сплатити плату за право спеціального використання водних біоресурсів. Скаржник, з посиланням на висновки Касаційного цивільного суду, викладені у постанові від 23.10.2024 у справі № 753/25081/21 щодо вирішення цивільної справи з урахуванням балансу вірогідностей, вважає, що позивачем не надано доказів того, що заборгованість відповідача за спеціальне використання водних біоресурсів складає 1 650 000,00 грн, натомість, відповідачем надано докази того, що заборгованість за оплату за спеціальне використання водних біоресурсів відсутня. Отже, на думку скаржника, в силу статті 79 ГПК України докази надані відповідачем більш вірогідні, ніж докази, надані позивачем щодо існування заборгованості.

Позиція інших учасників справи

27. У межах встановленого Верховним Судом строку Держрибагентство подало відзив на касаційну скаргу ПП «Інститут з питань іхтіології», у якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій

28. Як з`ясували суди попередніх інстанцій, 10.02.2023 Держрибагентство оголосило про проведення аукціону з продажу лота «Промисел - Право використання водних біоресурсів Кременчуцьке водосховище KР2max».

29. За результатами проведення аукціону ПП «Інститут з питань іхтіології» визнано переможцем.

30. 28.02.2023 Держрибагентство (агентство) та ПП «Інститут з питань іхтіології» (користувач) уклали договір № KP2max на право спеціального використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах), відповідно до пункту 1 якого цим договором агентство надає, а користувач отримує право на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарському водному об`єкті (його частині) - Кременчуцьке водосховище, зокрема:

31. Відповідно до пункту 8 Договору користувач зобов`язаний:

виконувати умови цього договору та вимоги законодавства в галузі рибного господарства (підпункт 8.1);

вносити щоквартальну плату за спеціальне використання водних біоресурсів та цей договір за кодом бюджетної класифікації 13070200 - плата за спеціальне використання рибних та інших водних ресурсів (у разі здійснення промислу) (підпункт 8.7);

32. Договір укладено 31 грудня 2023 року (пункт 12 договору);

33. Відповідно до пункту 13 договір набирає чинності з дня отримання дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах);

34. Згідно з пунктом 15 договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, війна тощо);

35. Згідно з пунктом 16 договору сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим договором внаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом п`яти робочих днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншій стороні у письмовій формі;

36. Відповідно до пункту 17 договору доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються органами, уповноваженими видавати такі документи;

37. Згідно з пунктом 18 договору у разі коли строк дії обставин непереборної сили продовжується більше ніж на 30 днів, кожна із сторін в установленому порядку має право розірвати цей договір;

38. Відповідно до пункту 21 договору ціна цього договору становить 2260000 гривень 00 копійок на рахунок ГУК у Черк.обл./тг м. Черкаси/930566 Казначейство України (ел. адм. подат.) UA023759.

39. Інформація про порядок та строки сплати ціни реалізації лота оприлюднена позивачем на електронному майданчику (https://prozorro.sale/auction/BSE001-UA-560) в оголошенні про проведення аукціону та повністю узгоджується з положеннями пунктів 16, 21 Порядку № 1479.

40. ПП «Інститут з питань іхтіології» 28.07.2023 надіслав Держрибагентству лист № 16, у якому повідомив про неможливість виконання обов`язкового платежу за договором № KP2max від 28.02.2023 у передбачений строк, гарантував виконання як простроченого, так і наступних платежів за договором у повному обсязі.

41. Держрибагентство 06.11.2023 надіслало ПП «Інститут з питань іхтіології» претензію-вимогу № 10, у якій вимагало у строк до 20.11.2023 надати копії платіжних документів, що підтверджують сплату 1695000,00 грн на рахунок UA023759 за кодом бюджетної класифікації 13070200, яку ПП «Інститут з питань іхтіології» отримало 09.11.2023.

42. ПП «Інститут з питань іхтіології» 13.11.2023 надіслало Держрибагентству відповіді на претензії-вимоги щодо сплати 1650000,00 грн за право на спеціальне використання водних біоресурсів, у яких повідомило, що 24.07.2023 Львівською торгово-промисловою палатою ПП «Інститут з питань іхтіології» видано сертифікат № 4600-23-3375 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) щодо унеможливлення виконання в установлений термін зобов`язання за договором. Станом на час отримання претензії-вимоги форс-мажорні обставини є триваючими та їх дія не завершилась. Строк виконання зобов`язань за договором № KP2max на право спеціального використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) - Кременчуцькому водосховищі, від 28.02.2023, не настав.

43. Держрибагентство 19.12.2023 надіслало ПП «Інститут з питань іхтіології» претензію-вимогу № 16, у якій вимагало у строк до 29.12.2023 надати копії платіжних документів, що підтверджували б сплату 1695000,00 грн на рахунок UA023759 за кодом бюджетної класифікації 13070200, яку ПП «Інститут з питань іхтіології» отримало 15.01.2024.

44. Львівська торгово-промислова палата 24.07.2023 видала ПП «Інститут з питань іхтіології» сертифікат № 4600-23-3375, у якому засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану, військові дії в Україні, акти органів державної влади про закриття навігації, обмеження в цивільному обороті риби внаслідок акту тероризму, вчиненого російською федерацією - підриву Каховської ГЕС, щодо обов`язку (зобов`язання) здійснювати спеціальне використання водних біоресурсів в межах лімітів спеціального використання водних біоресурсів, прогнозу допустимого вилову та/або видів водних біоресурсів, які визначені нелімітованими водними біоресурсами та включені до цього договору, тими знаряддями лову і суднами флоту рибної промисловості, які включені до цього договору та дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) з використанням власних або орендованих суден флоту рибної промисловості, яким надано право плавання під Державним прапором України і які відповідають вимогам законодавства, - у разі використання таких суден флоту рибної промисловості під час здійснення спеціального використання водних біоресурсів, за договором на право спеціального використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) № KP2max від 28.02.2023, укладеним з Державним агентством меліорації та рибного господарства України. Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання - 05.07.2023, дата закінчення - тривають на 24.07.2023.

45. Відповідно до звіту про обсяги добутих (виловлених) водних біоресурсів під час здійснення промислового рибальства за договором № KP2max від 28.02.2023 ПП «Інститут з питань іхтіології» з початку року (промислу) виловило 145399 кг водних біоресурсів.

46. За період з 01.01.2023 по 01.01.2024 ПП «Інститут з питань іхтіології» до бюджету Леськівської територіальної громади сплатило 1115000,00 грн плати за спеціальне використання водних біоресурсів; до бюджету Черкаської територіальної громади сплатив 512263,00 грн плати за спеціальне використання водних біоресурсів, що підтверджується витягом з інформаційно-комунікаційної системи ДПС щодо стану розрахунків платника з бюджетом та сплати єдиного внеску.

47. За період з 01.01.2024 по 01.01.2025 ПП «Інститут з питань іхтіології» до бюджету Леськівської територіальної громади сплатив 1115000,00 грн плати за спеціальне використання водних біоресурсів; відповідачу повернуто з бюджету Леськівської територіальної громади 1115000,00 грн; до бюджету Черкаської територіальної громади сплатив 19593,35 грн плати за спеціальне використання водних біоресурсів; що підтверджується витягом з інформаційно-комунікаційної системи ДПС щодо стану розрахунків платника з бюджетом та сплати єдиного внеску.

48. Як зазначили суди попередніх інстанцій, відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, посилався на те, що в нього відсутня заборгованість, про стягнення якої просить позивач. На обґрунтування відсутності цієї заборгованості відповідач надав витяг з кабінету платника податків, згідно з яким відповідач за кодом бюджетної класифікації 13070200 у 2023 році сплатив такі суми: 1 115 000,00 грн; 512 263,58 грн; у 2024 році - 1 115 000,00 грн; 19 593,35 грн. Як зазначили суди попередніх інстанцій, загалом відповідач за кодом бюджетної класифікації 13070200 сплатив 2 761 856,93 грн, що, за твердженням відповідача, є більшою сумою, ніж сума договору від 28.02.2023 № max - 2 260 000,00 грн.

49. Водночас суди попередніх інстанцій зазначили, що в провадженні Господарського суду Черкаської області перебували на розгляді дві справи за позовом Держрибагентства до ПП «Інститут з питань іхтіології» про стягнення плати за право спеціального використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) у сумі 1 650 000,00 грн за договором від 28.02.2023 № Р1max (справа № 925/1633/24) та про стягнення заборгованості за договором від 28.02.2023 № Р2max у сумі 1 695 000,00 грн (справа № 925/1634/24).

50. Суди попередніх інстанцій установили, що відповідача було визнано переможцем за двома аукціонами з придбання лотів, що стало підставою для укладення 28.02.2023 двох договорів № Р2max та № Р1max, за умовами яких відповідач здійснював сплату коштів за кодом бюджетної класифікації 13070200.

51. Як зазначили суди попередніх інстанцій, на підставі укладеного сторонами договору від 28.02.2023 № Р2max відповідач набув право на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарському водному об`єкті Кременчуцькому водосховищі на період дії договору до 31.12.2023.

52. Ціна права спеціального використання водних біоресурсів у рибогосподарському водному об`єкті (ціна договору) становить 2260000,00 грн.

53. ПП «Інститут з питань іхтіології» зобов`язання зі сплати за право спеціального використання водних біоресурсів виконав частково та сплатив позивачу 550 000,00 грн. Розмір невиконаного грошового зобов`язання відповідача становить 1 695 000,00 грн. Відповідач з початку року виловив 145 399 кг водних біоресурсів.

54. 28.07.2023 відповідач повідомив позивачу про неможливість виконання обов`язкового платежу за договором від 28.02.2023 № max у передбачений строк, гарантував виконання як простроченого, так і наступних платежів за договором у повному обсязі.

55. Спір виник у зв`язку з наявністю чи відсутністю правових підстав для стягнення з відповідача коштів у розмірі 1 695 000,00 грн за договором на право спеціального використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) від 28.02.2023 № KP2max.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій

56. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

57. Дослідивши в межах вимог касаційної скарги ПП «Інститут з питань іхтіології» наведені в ній доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та перевіривши з огляду на встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що подана у цій справі касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України

58. Згідно з пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

59. Зміст зазначеної процесуальної норми свідчить про те, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

60. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України скаржник повинен обґрунтувати, в чому саме полягає неправильне застосування норми матеріального права чи порушення норми процесуального права, щодо якої відсутній висновок Верховного Суду (у чому саме полягає помилка судів попередніх інстанцій при застосуванні відповідних норм права та як саме ці норми права судами були застосовано неправильно). При цьому формування правового висновку не може ставитись у пряму залежність від обставин конкретної справи та зібраних у ній доказів і здійснюватися поза визначеними ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.

61. Верховний суд вбачає, що у даному випадку наведені у касаційній скарзі ПП «Інститут з питань іхтіології» доводи на обґрунтування передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України підстави касаційного оскарження вищевикладеному не відповідають.

62. Зазначаючи про відсутність висновку Верховного Суду щодо статті 30 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» в частині укладання та виконання договорів на право спеціального використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) та Порядку реалізації експериментального проекту із запровадження проведення аукціонів з продажу права на укладення договорів на право спеціального використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) шляхом електронних торгів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів від 30 грудня 2022 року №1479, відповідач не вказав застосування якої саме правової норми стосується висновок, який він просить висловити, а відповідно і не обґрунтував помилковості її застосування судом апеляційної інстанції.

63. Отже, суть доводів ПП «Інститут з питань іхтіології», якими обґрунтовано визначену ним підставу касаційного оскарження, фактично зводиться до спонукання Верховного Суду до переоцінки доказів та вже встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, що переглядається.

64. Однак, наведене виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, прямо суперечить викладеному у пункті 56 цієї постанови та не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження, передбаченої пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України.

65. У цій справі на підставі дослідження усіх наявних у її матеріалах доказів у їх сукупності (пункти 6, 24-50 цієї постанови) невиконання ПП «Інститут з питань іхтіології» зобов`язань за договором.

66. Натомість згідно із частиною другою статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

67. Верховний Суд є судом права, а не факту, тому діючи у межах повноважень та порядку, визначених статтею 300 ГПК України, він не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку (постанови Верховного Суду від 03.02.2020 у справі № 912/3192/18, від 12.11.2019 у справі № 911/3848/15, від 02.07.2019 у справі № 916/1004/18 та інших.

68. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 908/1795/19).

69. Отже, визначена ПП «Інститут з питань іхтіології» підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, не підтвердилась під час касаційного провадження.

Щодо інших доводів касаційної скарги

70. В контексті доводів скаржника про те, що суд апеляційної інстанції не забезпечив його участь у судовому засіданні, колегія суддів зазначає, що згідно із частиною одинадцятою статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

71. Відповідно до частини дванадцятої статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

72. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи (частина тринадцята статті 270 ГПК України).

73. Отже, відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак неявка учасника судового процесу в судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи (подібний висновок викладений у постанові Верховного суду від 07.01.2025 у справі № 910/1/21).

74. Суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті.

75. Окремо, Верховний Суд виходить із того, що рішення суду першої інстанції переглядалось судом апеляційної інстанції, який має право щодо перегляду справи, ураховуючи статті 269, 275 ГПК України. Відтак доступ до правосуддя скаржника не було обмежено, сторона була почута в межах її доводів, з урахуванням принципу змагальності.

76. Щодо посилання скаржника на попередній висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 18.11.2025 у даній справі (925/1634/25) при направленні справи на новий розгляд, колегія суддів зазначає, що він був виснуваний Верховним Судом за інших обставин. Так, підставою скасування постанови суду апеляційної інстанції послугувало встановлення не участі представника ПрАТ «Інститут з питань іхтіології» у судовому засіданні 06.08.2025 в режимі відеоконференції без вагомих на те підстав з боку суду апеляційної інстанції, що призвело до порушення норм процесуального права.

77. Під час же нового перегляду справи апеляційним господарським судом за належного повідомлення представника відповідач про час і місце розгляду справи порушення процесуальних норм допущено не було.

78. З огляду на викладене, доводи скаржника в цій частині відхиляються колегією суддів.

79. Посилання на преюдицію рішення господарського суду від 14.04.2025 у справі № 925/1633/24 в частині встановлення відсутності у ПП «Інститут з питань іхтіології» боргу за кодом бюджетної класифікації 13070200, а також особи, відповідальної за контроль надходжень до бюджету за даним кодом, колегія суддів вважає помилковим з огляду на таке.

80. Відповідно до частини четвертої статті 75 ГПК України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, яке набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

81. Суд зауважує, що у застосуванні преюдиції необхідно чітко розмежовувати обставини, що мають преюдиціальне значення, від правової оцінки судом обставин, про що неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, зокрема у постанові від 01.09.2020 у справі № 907/29/19.

82. Правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо (пункт 9.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 910/6355/20).

83. З аналізу рішень судів попередніх інстанцій, Судом встановлено, що предметом позову у справі № 925/1633/24 було зобов`язання здійснити сплату за спеціальне використання водних біоресурсів по договору, натомість у справі, що переглядається (925/1634/24) предметом позову є стягнення сплати за право спеціального використання водних біоресурсів. Відповідно за предметом спору справи № 925/1633/24 та № 925/1634/24 не є подібними.

84. Отже, висновки у зазначеній скаржником справі № 925/1633/24 не є преюдиційними для справи, яка переглядається (925/1634/24), оскільки у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

85. Процитований скаржником в касаційній скарзі фрагмент тексту мотивувальної частини рішення господарського суду від 14.04.2025 у справі № 925/1633/24 стосується оцінки судом обставин саме в цій справі, а отже не може бути визнаний преюдиційною обставиною у даній справі (925/1634/24).

86. З огляду на викладене, в пунктах 83-85 цієї постанови, Верховний суд відхиляє посилання скаржника на правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 14.01.2026 у справі № 907/375/25, від 23.05.2018 у справі № 910/9823/17, від 26.11.2019 у справі № 902/201/19, від 07.07.2020 у справі № 927/513/19, від 23.07.2020 у справі № 910/5315/19, від 05.08.2020 у справі № 906/282/16, від 11.08.2020 у справі № 910/14279/18, від 11.08.2020 у справі № 910/4919/19, від 06.10.2020 у справі № 5026/1089/2012, від 03.11.2020 у справі № 909/948/18від 13.01.2026 у справі № 911/3323/24, від 26.11.2019 у справі № 922/643/19, від 10.12.2019 у справі № 910/6356/19, від 19.12.2019 у справі № 916/1041/17, від 10.10.2019 у справі № 910/2164/18, від 08.07.2019 у справі № 908/156/18, згідно з якими преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки стосуються правовідносин, які є нерелевантними до тих, що виникли у межах справи № 925/1634/24.

87. Також колегія судів відхиляє посилання ПП «Інститут з питань іхтіології» на те, що апеляційним судом не взято до уваги додатково наданий ним листу ГУ ДПС у Черкаській області № 9740/6/23-0-13-03-13 від 18.04.2025.

88. Колегія суддів зауважує, що дослідження та встановлення відповідних обставин має здійснюватися в межах доказів, які були надані до суду першої інстанції і лише у виключних випадках на підставі доказів, які були надані до суду апеляційної інстанції.

89. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №756/1529/15-ц, згідно з якою апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.

90. Оскільки ПП «Інститут з питань іхтіології» подало новий доказ до суду апеляційної інстанції з пропуском строку, а клопотання про його поновлення на подання такого доказу з обґрунтуванням об`єктивних обставин, які унеможливили своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від відповідача до суду не було подане, отже апеляційний господарський суд правомірно відмовив у прийнятті зазначеного доказу.

91. Крім того, Верховний Суд зазначає, що згідно з пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

92. Отже, за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у виді недослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення в сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

93. Проте, як уже зазначалося, під час здійснення касаційного провадження у цій справі за касаційною скаргою відповідача з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, Верховний Суд не знайшов підстав для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень.

94. За таких обставин, а саме за умови відсутності наведення будь-якої з інших підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-3 частини другої статті 287 ГПК України, колегія суддів не бере до уваги доводи скаржника про неповне дослідження судами першої та апеляційної інстанцій зібраних у справі доказів.

95. Формальним також визнається посилання скаржника у тексті касаційної скарги на правові висновки, викладені у постанові Касаційного цивільного суду від 23.10.2024 у справі № 753/25081/21 щодо урахування балансу вірогідностей, оскільки жодного порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права під час дослідження та надання оцінки обставинам справи скаржник належним чином не обґрунтував та не довів, як і не довів та не обґрунтував жодної невідповідності у здійсненому судами правозастосуванні тому, що має місце у наведеній скаржником постанові, викладені у оскаржуваній постанові висновки апеляційного господарського суду жодним чином не суперечать процитованим відповідачем у касаційній скарзі висновкам суду касаційної інстанції щодо критеріїв вірогідності доказів, і їх не відповідності Верховний Суд не вбачає.

96. Верховний суд також відхиляє посилання скаржника на правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц, згідно з якими обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові, оскільки стосуються правовідносин, які є нерелевантними до тих, що виникли у межах справи №925/1634/24.

97. Стосовно інших доводів касаційної скарги ПП «Інститут з питань іхтіології», то вони підставами касаційного оскарження не обґрунтовані, підставою відкриття касаційного провадження не слугували, вирішального значення для правильного розгляду цієї справи не мають, а тому судом касаційної інстанції відхиляються.

98. Отже, звернувшись до Верховного Суду задля касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень, ПП «Інститут з питань іхтіології» не обґрунтувало помилковості висновків судів попередніх інстанцій та неправильності застосування ними норм матеріального права чи порушення процесуальних норм, як необхідної передумови скасування ухвалених ними рішення та постанови, у зв`язку з чим подана скаржником касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

99. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішенні судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

100. Згідно положень статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення ? без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

101. У цій справі скаржник не довів неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування ухвалених ними судових рішень, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишенню без змін.

Розподіл судових витрат

102. Оскільки Суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає судові рішення, що оскаржувались, без змін, відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного підприємства «Інститут з питань іхтіології» залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2026 і рішення Господарського суду Черкаської області від 15.04.2025 у справі №925/1634/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. В. Случ

Судді Н. О. Волковицька

С. К. Могил