ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" квітня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/497/26
Господарський суд Одеської області у складі судді Мостепаненко Ю.І., розглянувши без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження

справу № 916/497/26

за позовом: Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 85, );

до відповідача Херсонської державної морської академії (73000, м. Херсон, пр.Незалежності, буд. 20, );

про стягнення 1 123 359,23 грн., -

ВСТАНОВИВ:

16.02.2026 Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. № 515/26) до Херсонської державної морської академії, в якій просить суд стягнути з відповідача 1 123 359,23 грн. заборгованості, з яких: 542 377,81 грн. - заборгованість за поставлену електричну енергію, 312 275,88 грн. - 15% річних, 268 705,54 грн. - інфляційні втрати., а також витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» на умовах публічного договору постачання електричної енергії постачальника «останньої надії» та комерційної пропозиції, розробленої з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та у відповідності до вимог Закону України «Про ринок електричної енергії», Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312., в частині повної та своєчасної оплати за поставлену електричну енергію за лютий 2022 року.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.02.2026 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/497/26 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Вказаною ухвалою суду було запропоновано сторонам надати у відповідні строки заяви по суті спору, а також роз`яснено сторонам про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч. 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Ухвала Господарського суду Одеської області про відкриття провадження у справі від 23.02.2026 була надіслана сторонам до їх електронних кабінетів, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронних листів (а.с.55-57).

10.03.2026 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№8553/26), згідно якого останній підтверджує та визнає наявність основної заборгованості у розмірі 542 377,81 грн., при цьому в частині стягнення 15% річних у розмірі 312 275,88 грн та інфляційних втрат у розмірі 268 705,54 грн. просить суд відмовити в їх задоволенні або суттєво зменшити їх розмір. Так, заперечуючи проти задоволення позову у вказаній частині, відповідач, зокрема, зазначає про те що, акт №022513 купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період лютий 2022 року від 28.02.2022 та рахунок №30/20/ О02/29998 від 20.04.2022 було направлено до електронної скриньки ХДМА - 20.04.2022, при цьому розрахунок відсотків річних та інфляції позивачем здійснений з 21.03.2022, що свідчить про невірність здійснення таких розрахунків.

Крім того, посилаючись на постанову Великої Палати ВС від 02.07.2025 по справі №903/602/24, вказує, що з огляду на правову природу процентів річних як визначеної законом плати боржника за користування грошовими коштами кредитора їх розмір може бути зменшено. В якості підстав для зменшення 15% річних посилається, зокрема, на те, що: Херсонська державна морська академія є провідним закладом вищої освіти, який внаслідок збройної агресії рф та тимчасової окупації м. Херсона зазнав значних руйнувань, аматеріально-технічна база академії суттєво постраждала від регулярних обстрілів; ХДМА вживала всіх можливих заходів для недопущення господарського правопорушення, у тому числі листом № 0134/989 від 15.07.2024р. просила позивача невідкладно вирішити питання про стягнення заборгованості у розмірі 542 377,81 грн у судовому порядку, беззаперечно визнаючи наявність боргу, з огляду на відсутність можливості сплатити заборгованість у позасудовому порядку, що безпосередньо пов`язане з не обслуговуванням органами Державної казначейської служби зобов`язань попереднього періоду; відсутності доказів понесення позивачем збитків, саме внаслідок несплати відповідачем заборгованості за договором про постачання електричної енергії за лютий 2022 р.; явну надмірність та неспівмірність вказаних нарахувань (15% річних та інфляційних втрат) наслідкам порушення зобов`язання, що може призвести до надмірного фінансового навантаження державного закладу.

13.03.2026 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 9020/26), згідно якої останній, зокрема, зазначає, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю тобто, інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання. Нарахування позивачем 15% річних та інфляційних втрат є мірою відповідальності відповідача за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат позивача від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та в отриманні компенсації за неналежне виконання зобов`язання. При цьому, відсутність у відповідача необхідних коштів або взяття ним зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань не звільняє боржника від обов`язку виконати господарські зобов`язання та не є підставою для звільнення від відповідальності за його порушення.

30.03.2026 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх. №10956/26), згідно яких останній не погоджується із аргументами, викладеними у відповіді на відзив. При цьому, знову наголошує на тому, що встановлення розміру 15% річних у період дії воєнного стану та при наявності об`єктивних перешкод для оплати є формою невиправданого збагачення кредитора, є неспівмірним та економічно необґрунтованим для відповідача.

Згідно з ч. ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь - якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи до суду не надходило.

Відповідно до п., п. 3 та 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно положень ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У відповідності до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 06.11.2018 №1344 постановлено видати ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, зокрема, Державному підприємству зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго».

Розпорядженням Кабінету міністрів України від 12.12.2018 №1023-р (із змінами) Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (позивач) визначено постачальником «останньої надії» з 01.01.2019; територією провадження діяльності зазначеного підприємства визначено територію України, крім території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

На виконання ч.11 ст.64 Закону України «Про ринок електричної енергії», позивач як постачальник «останньої надії» на своєму офіційному веб-сайті у мережі Інтернет за адресою www.uie.kiev.ua розмістив публічну оферту: порядок приєднання до умов договору постачання електричної енергії постачальником «останньої надії»; договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії»; додаток №1 до договору «Комерційна пропозиція № 5 від 08.10.2021 р. для постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії»; додаток №1 до Комерційної пропозиції № 5 від 08.10.2021 р. до договору на постачання електричної енергії постачальником «останньої надії»; порядок формування ціни, за якою здійснюється постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії».

Листом №20106-05537 від 18.01.2022 АТ "Херсонобленерго" повідомило ДПЗД «Укрінтеренерго», що внаслідок переобрання споживачами, у тому числі: Херсонською державною морською академією постачальника електричної енергії, згідно п. 6.2.6 ПРРЕЕ постачальником «останньої надії» з 01.02.2022 для останніх буде ДПЗД «Укрінтеренерго». Додатком до вказананого листа є інформація про точки комерційного обліку та очікуваний обсяг споживання електричної енергії, зокрема, по споживачу - ХДМА.

Херсонська державна морська академія приєднана до договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» на умовах публічного договору постачання електричної енергії постачальника «останньої надії» та комерційної пропозиції.

Відповідно до п.1.1 договору цей договір укладається сторонами, керуючись ст.ст.633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання споживача до цього договору на умовах визначених Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії та Комерційної пропозиції, що є Додатком 1 до цього договору.

Згідно з п. 2.1 договору за цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору, що зазначені в додатку 1 до договору (комерційна пропозиція).

Відповідно до п. 2.2 договору обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у споживача укладеного в установленому порядку з оператором системи договору про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу/передачі електричної енергії.

Згідно з п. 3.1 договору постачальник здійснює постачання електричної енергії споживачу з моменту припинення постачання електричної енергії споживачу діючим електропостачальником у випадках, зазначених у пункті 3.2 цієї глави.

Пунктом 3.4 договору визначено, що електрична енергія постачається до електроустановок Споживача протягом строку, що не може перевищувати 90 днів. Якщо після закінчення зазначеного строку постачання електричної енергії Споживач не розпочав процедуру зміни електропостачальником, постачання електричної енергії на об`єкт призупиняється.

Відповідно дотп.3.6 договору початок постачання електричної енергії споживачу починається з факту споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ.

Згідно з п. 3.7 договору у разі фактичного споживання електричної енергії за відсутності договору про постачання електричної енергії з іншим електропостачальником умови договору з постачальником «останньої надії» вважаються прийнятими споживачем.

Відповідно до п. 5.1 договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої регулятором, згідно з комерційною пропозицією з постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», яка є додатком до цього договору (комерційна пропозиція).

Згідно з п. 5.8 договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Пунктом 5.9 договору визначено, що розрахунки споживача за цим договором здійснюються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання (спецрахунок). При цьому, споживач не обмежується в праві здійснювати оплату за цим договором через банківську платіжну систему, онлайн переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу Постачальника, та в інший не заборонений законодавством спосіб. Оплата вартості електричної енергії за цим договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на спецрахунок постачальника. Оплата вважається здійсненою після того, як на спецрахунок постачальника надійшла вся сума коштів. Спецрахунок постачальника зазначається у платіжних документах постачальника, у тому числі у разі його зміни.

Відповідно до п. 5.10 договору оплата виставленого постачальником рахунка за цим договором має бути здійснена споживачем в терміни, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів з дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.

Відповідно до п. 13.1 договору цей договір приєднання набирає чинності за фактом споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ, та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 діб.

У разі внесення Постачальником, в установленому чинним законодавством порядку, змін до змісту Типового договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", затвердженого Регулятором, Сторони погоджуються з такими змінами у цьому Договорі (п. 13.2 договору).

Відповідно до п. 1.1 Комерційної пропозиції від 08.10.2021 №5 для постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії» (додаток 1 до договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії») ціна, за якою здійснюється постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії», формується згідно Порядку формування ціни, за якою здійснюється постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії», затвердженого постановою НКРЕКП від 05.10.2018 №1179. Розрахунковий період - календарний місяць, на який визначається ціна.

У пунктах 4.1- 4.2 Комерційної пропозиції №5 визначено, що споживач сплачує 100% від орієнтовної вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за розрахунковий період протягом 5 банківських (робочих) днів з моменту отримання споживачем рахунку. У разі неотримання рахунку споживач зобов`язується здійснити 100% оплату самостійно (без рахунку) на поточний рахунок постачальника, зазначений у договорі, не пізніше ніж за 1 банківський (робочий) день до початку розрахункового періоду, виходячи з прогнозованого обсягу споживання електричної енергії у розрахунковому періоді та діючої у розрахунковому періоді ціни на електричну енергію. Остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію в розрахунковому періоді здійснюється споживачем на підставі виставленого постачальником рахунку до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої споживачем електричної енергії, зазначеної в Акті купівлі-продажу, та сумарною оплатою споживачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ, або самостійно (без рахунку) не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду на поточний рахунок постачальника, зазначений у договорі.

Відповідно до п. 4.3 Комерційної пропозиції №5 рахунки вважаються отриманими споживачем належним чином у разі їх направлення особистим врученням (нарочним), із застосуванням послуг пошти на адресу споживача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та/або на адресу, надану ОС або споживачем постачальнику або засобами електронної пошти, відповідно до пункту 16.2. цієї Комерційної пропозиції. Датою отримання таких рахунків буде вважатися дата їх особистого вручення, що підтверджується підписом одержувача на рахунку або супровідному листі та/або реєстрацією вхідної кореспонденції, або третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач (у разі направлення поштою рекомендованим або цінним листом). У разі направлення листів електронною поштою або із застосуванням інших засобів електронного зв`язку, датою отримання таких рахунків буде вважатися дата відправлення постачальником відповідного електронного повідомлення (лист, факт інше).

Пунктом 4.4 Комерційної пропозиції №5 визначено, що акт купівлі-продажу електричної енергії складається на підставі даних про фактичне споживання електричної енергії споживачем. Обсяг фактично спожитої електричної енергії споживачем визначається ОС, який виконує функції адміністратора комерційного обліку, в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії, а також Тимчасовим порядком визначення обсягів купівлі електричної енергії на ринку електричної енергії електропостачальниками та операторами систем розподілу на перехідний період, затверджений постановою НКРЕКП від 28.12.2018 №2118.

Після завершення розрахункового періоду та отримання даних від ОС постачальник надсилає на адресу електронної пошти споживача скановану версію акту купівлі-продажу, підписаного зі свого боку. Споживач в триденний термін після отримання сканованої версії Акту купівлі-продажу зі свого боку підписує його та направляє скановану версію Акту купівлі-продажу на адресу електронної пошти постачальника. Оригінал Акту купівлі-продажу у двох примірниках надсилається поштою на поштову адресу споживача. Підписаний з боку споживача один екземпляр оригіналу Акту купівлі-продажу в триденний термін повертається на поштову адресу постачальника.

У разі неповернення Споживачем підписаного зі свого боку одного екземпляру оригіналу Акту купівлі-продажу у встановлені строки або його не підписання з боку Споживача у встановлений термін, документ вважається узгодженим та підтвердженим Споживачем та приймається Постачальником як узгоджений.

Згідно з п. 6.1. Комерційної пропозиції №5 нарахування пені та інших видів відповідальності, що визначені законом та цим договором (15 % річних, інфляція) за невиконання грошового зобов`язання на підставі отриманого споживачем рахунку, починається на наступний день після закінчення терміну, встановленого договором на оплату рахунку.

Згідно з п. 7.4. Комерційної пропозиції №5 споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати електроенергії, на вимогу постачальника зобов`язаний, крім оплати штрафних санкцій та збитків, сплатити суму боргу за електроенергію з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, а також п`ятнадцять процентів річних від простроченої суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання.

Відповідно до п. 15.1 Комерційної пропозиції №5 цей договір набирає чинності за фактом споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ. Цей договір діє в частині розрахунків між Сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 календарних днів.

Відповідно до п. 16.2 Комерційної пропозиції №5 у випадку надсилання повідомлень і документів електронною поштою сторони договору використовують наступні адреси електронної пошти: постачальника - ; споживача - зазначена на вебсайті споживача та/або надана постачальнику споживачем у будь-який спосіб (офіційним листом, в довільній формі на адресу постачальника, телефонограмою), та/або надана постачальнику оператором системи розподілу(передачі). Такі документи вважаються направленими однією стороною та офіційно отриманими іншою стороною без додаткового оформлення на паперовому носії.

В матеріалах справи також наявна Додаткова угода до договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», якою, зокрема:

- доповнено договір пунктами 2.3, 2.4 такого змісту: « 2.3. Найменування предмета закупівлі: за кодом згідно Національного класифікатора ДК 021:2015-09310000-5 Електрична енергія. 4.2. Обсяг постачання електричної енергії на 01.02.2022 - 01.05.2022 за АТ "Херсонобленерго" як оператора системи розподілу/передачі становить (кВт*год): лютий - 101 140 кВт*год., березень - 50 958 кВт*год., квітень - 77 200 кВт*год., травень - 2 600 кВт*год.

- доповнено договір пунктами 5.17, 5.18 такого змісту: « 5.17. Вартість за цим договором визначається як очікувана вартість обсягів постачання електричної енергії протягом періоду, вказаному у п.2.4 цього договору та становить 891 814,44 грн., крім того ПДВ 178 362,89 грн., всього з ПДВ - 1 070 177,33 грн. 5.18. Вартість за цим Договором може змінюватись у випадках, передбачених діючим законодавством України, зокрема статтею 41 закону України «Про публічні закупівлі». Внесення таких змін узгоджується шляхом підписання додаткової угоди до цього договору. У разі зміни прогнозованої оптової ринкової ціни на електричну енергію та на ціни постачальника останньої надії, за якими здійснюється постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», буде змінено Учасником в односторонньому порядку відповідно до Постанови НКРЕКП від 05.10.2018 №1179 шляхом оприлюднення цін на сайті https://uie.kiev.ua. Споживач несе відповідальність за перевищення суми договору та очікуваних обсягів постачання електричної енергії. У разі перевищення вартості договору, визначеної в п.5.17 договору або фактичного обсягу споживання електричної енергії понад обсягом, зазначеним в п.2.4 договору, в періоді зазначеному в п.4 цієї додаткової угоди, Споживач зобов`язаний здійснити закупівлю додаткових обсягів з постачання електричної енергії, як товарної продукції, у постачальника «останньої надії»

- викладено п.13.1 договору в новій редакції: «Цей договір набирає чинності за фактом споживання електричної енергії відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України з 01.02.2022 та діє по 31.12.2022, а в частині постачання електричної енергії до 01.05.2022 (включно), але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором».

Інші умови договору залишаються незмінними та є обов`язковими для сторін (п. 5 додаткової угоди).

Окрім того, в матеріалах справи міститься протокол проведення переговорів щодо закупівлі електричної енергії на умовах постачальника «останньої надії».

Позивач зазначає, що на виконання умов договору постачання електричної енергії постачальника «останньої надії», у лютому 2022 року ним було поставлено, а відповідачем спожито електричної енергії в обсязі 101 140 кВт*год на суму 542 377,81 грн. з ПДВ, на підтвердження чого надано: звіт АТ "Херсонобленерго" щодо фактичного корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку споживачів у лютому 2022 року (а.с. 22); акт купівлі-продажу електроенергії №022513 від 28.02.2022 (а.с. 13); рахунок на оплату № 30/20/О02/29998 від 20.04.2022 року в сумі 542 377,81 грн. з ПДВ (а.с. 27). При цьому, відповідач за спожиту електричну енергію не розрахувався.

21.08.2025 позивачем на електронну пошту відповідача було направлено вимогу, згідно якої позивач, зокрема, вимагав оплатити на поточний рахунок постачальника заборгованість за лютий 2022 року в сумі 574 377,25 грн.

Херсонська державна морська академія листами № 01-34/989 від 15.07.2024, №01-34/1271 від 28.08.2025 та № 01-34/79 від 15.01.2026 повідомляла позивача про визнання обсязів спожитої електричної енергії у лютому 2022 року та , відповідно, заборгованості за цей період.

Неналежне виконання відповідачем умов договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» щодо здійснення своєчасної оплати за поставлену у лютому 2022 року електричну енергію і стало підставою для звернення позивача до Господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з відповідача 542 377,81 грн. - заборгованості за поставлену електричну енергію, 312 275,88 грн. - 15% річних, 268 705,54 грн. - інфляційних втрат.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо) Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" (пункт 16).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальник "останньої надії" - визначений відповідно до цього Закону електропостачальник, який за обставин, встановлених цим Законом, не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу.

За приписами ч.1 ст. 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", постачальник "останньої надії" надає послуги з постачання електричної енергії споживачам у разі, зокрема, необрання споживачем електропостачальника, зокрема після розірвання договору з попереднім електропостачальником; в інших випадках, передбачених правилами роздрібного ринку.

Відповідно до п. 5 ст. 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", постачальник "останньої надії" зобов`язаний постачати електричну енергію споживачам за ціною, що формується ним відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором, та включає, зокрема, ціну купівлі електричної енергії на ринку електричної енергії, ціну (тариф) на послуги постачальника "останньої надії" та ціну (тариф) на послуги оператора системи передачі. Постачальник "останньої надії" зобов`язаний повідомляти споживача на своєму веб-сайті або через засоби масової інформації про зміни тарифів (цін) у строки, визначені порядком формування ціни, за якою здійснює постачання електричної енергії споживачам постачальник "останньої надії". Споживачі постачальника "останньої надії" оплачують послуги з передачі та розподілу електричної енергії оператору системи передачі та оператору системи розподілу згідно з умовами укладених договорів про надання відповідних послуг.

Згідно ч. 6 ст. 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальник "останньої надії" здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором, та є публічним договором приєднання. Постачальник "останньої надії" оприлюднює відповідний договір на своєму офіційному веб-сайті.

Постачальник "останньої надії" здійснює постачання з моменту припинення постачання електричної енергії попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу.

Постачальник "останньої надії" постачає електричну енергію споживачу протягом строку, що не може перевищувати 90 днів. Після завершення зазначеного строку постачальник "останньої надії" припиняє електропостачання споживачу (частини 8 та 9 ст.64 названого Закону).

Відповідно до п. 3.4.4 Правил роздрібного ринку електричної енергії (надалі Правила), (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) постачальник "останньої надії" здійснює постачання з моменту припинення постачання електричної енергії попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу.

Отже, аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що у разі настання обставин, визначених у ч.1 ст. 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", постачальник "останньої надії" надає послуги з постачання електричної енергії та відповідно до пункту 66 частини першої статті 1 цього Закону не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу, а факт приєднання споживача до публічного договору постачання електричної енергії від постачальника "останньої надії" відбувається по факту споживання електричної енергії без укладення договору з іншим електропостачальником.

У відповідності до п. 6.2.3.-6.2.4. Правил початком постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" вважається дата припинення постачання електричної енергії споживачу попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу.

З урахуванням наведеного, суд вказує, що між сторонами у справі виникли договірні правовідносини на умовах публічного договору постачання електричної енергії постачальника "останньої надії" та комерційної пропозиції, які розроблені з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та у відповідності до вимог Закону України "Про ринок електричної енергії", Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Постановою НКРЕКП 14.03.2018 № 311 "Про Кодекс комерційного обліку електричної енергії" в ст. 72 визначено, що точка комерційного обліку (ТКО) - точка на комерційній межі або умовна точка, якої стосуються дані комерційного обліку електричної енергії, що використовуються для розрахунків на ринку електричної енергії. Кожна точка комерційного обліку має бути пов`язана лише з одним відповідальним за баланс учасником ринку.

Факт споживання електричної енергії споживачем підтверджується даними комерційного обліку (обсяги), що надає постачальнику «останньої надії» оператор системи розподілу/передачі, відповідно до положень пункту 10 постанови НКРЕКП від 28.12.2019 № 312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» та згідно з Тимчасовим порядком визначення обсягів купівлі електричної енергії на ринку електричної енергії електропостачальниками та операторами систем розподілу на перехідний період, затвердженим постановою НКРЕКП від 28.12.2018 № 2118 (із змінами)

Факт споживання електричної енергії споживачем оператор підтверджує шляхом надання постачальнику «останньої надії» Звіту за фактичне споживання електричної енергії споживачами постачальника за розрахунковий період.

Так, на підтвердження фактичного споживання відповідачем активної електричної енергії позивачем подано до матеріалів справи звіт АТ "Херсонобленерго" щодо фактичного корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку споживачів за лютий 2022 року, відповідно до якого фактичний корисний відпуск електроенергії становить 101 140 кВт*год.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на виконання умов зазначеного договору, ДПЗД "Укрінтеренерго" на підставі отриманих від ОСР даних (витягу з звіту) про фактичне споживання ОНПУ електричної енергії, складено акт купівлі-продажу електроенергії № 022513 від 28.02.2022 за розрахунковий період лютий 2022 р., відповідно до якого відповідачем спожито електричної енергії в обсязі 101 140 кВт*год.*год. та рахунок на оплату № 30/20/О02/29998 від 20.04.2022 року в сумі 542 377,81 грн. з ПДВ, які були направлені на електронну пошту відповідача 20.04.2022.

Відтак, враховуючи викладене, суд доходить висновку, що відповідачем належним чином підтверджено обсяги постановленої та спожитої відповідачем електричної енергії за договором постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» у лютому 2022 року на суму 542 377,81 грн.

Пунктом 3 частини 1 статті 57 Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачено, що електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів.

Згідно пункту 1 частини 3 статті 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Відповідно до п. 5.10 договору оплата виставленого постачальником рахунка за цим договором має бути здійснена споживачем в терміни, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів з дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, враховуючи отримання відповідачем рахунку № 30/20/О02/29998 на оплату вартості поставленої електричної енергії - 20.04.2022, у останього виникло зобов`язання оплатити поставлену електричну енергію у строк до 27.04.2022 (включно).

Між тим, як встановлено судом, відповідач за спожиту електричну енергію у лютому 2022 р. у визначений строк не розрахувався, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 542 377,81 грн.

При цьому, зазначена заборгованість повністю визнається відповідачем.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 46 ГПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 542 377,81 грн. за спожиту електричну енергію у лютому 2022 р. підлягає задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача 15% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 910/19094/17, від 06.11.2018 у справі № 910/9947/15, від 29.01.2019 у справі № 910/11249/17, від 19.02.2019 у справі № 910/7086/17, від 10.09.2019 у справі № 920/792/18.

Пунктом 7.4. Комерційної пропозиції № 5 від 08.10.2021 передбачено, що споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати електроенергії, на вимогу постачальника, крім оплати штрафних санкцій та збитків, сплатити суму боргу за електроенергію з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, а також 15% річних від простроченої суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання.

Суд, перевіривши здійснені позивачем розрахунки сум 15% річних в розмірі 312 275,88 грн. (за період з 21.03.2022 по 20.01.2026) та інфляційних витрат в розмірі 268 705,54 грн (за період з 21.03.2022 по 31.12.2025) встановив їх помилковість в частині визначення початкової дати їх нарахування, оскільки як вище встановлено судом враховуючи отримання споживачем рахунку № 30/20/О02/29998 - 20.04.2022, прострочення зобов`язання з його оплати почалось з 28.04.2022.

Відтак, враховуючи зазначене, судом здійснено перерахунки 3 % річних та інфляційних витрат, згідно яких: сума 15% річних (за період з 28.04.2022 по 20.01.2026) складає 303 805,87 грн., сума інфляційних витрат (за період з 28.04.2022 по 31.12.2025) складає 244 317,97 грн.

Щодо заяви відповідача про зменшення нарахованих позивачем 15% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зазначила, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, з огляду на принципи розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і відсотків річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери кредитора.

Таким чином, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають правове значення, та, зокрема, зазначених критеріїв суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Суд, керуючись статтею 625 ЦК України, має свободу у визначенні необхідності зменшення відсотків річних, якщо це відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності.

Отже, Велика Палата Верховного Суду у справі №902/417/18 зробила загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, тоді як підстави та обставини для такого зменшення процентів річних суд повинен встановлювати у кожному конкретному випадку.

Із цього випливає, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, штрафу, процентів річних є правом суду. Суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе їх зменшення.

При цьому, суд також враховуєя правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 02.07.2025 року у справі №903/602/24, якою конкретизований правовий висновок, викладений в її постанові від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) та зазначено, що три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є законодавчо встановленим та мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом (п. 135 постанови).

Тобто, зменшення судом процентів річних можливе лише до законодавчо встановленого мінімального розміру.

Оцінюючи можливість зменшення заявлених 15% річних, суд враховує, що:

- відповідач є державним закладом вищої освіти, фінансування якого здійснюється за рахунок державного бюджету. У зв`язку з цим майновий тягар покладених 15% річних в умовах недостатності державного фінансування в період збройної агресії може бути невиправдано обтяжливим для останньої;

- доказів, які свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій саме відповідача, до суду не надано;

- визнання позивачем суми основної заборгованості за посталену електричну енергію у лютому 2022 р.;

- перевищення сум 15% річних та інфляційних втрат (548 123,84 грн.) сумі основної заборгованості (542 377,81 грн.).

З урахуванням викладеного у сукупності, враховуючи дискреційність наданих суду повноважень, виходячи з необхідності дотримання балансу інтересів обох сторін, в умовах воєнного стану, введеного за наслідком збройної агресії Росії проти України, суд вважає справедливим, доцільним, обґрунтованим, таким, що цілком відповідає принципу верховенства права висновок щодо необхідності зменшення суми відсотків річних з 15%, закріплених умовами договору, до 3% річних (60 761,17 грн), передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Стягнення 3% річних з відповідача на переконання суду дозволить забезпечити баланс між інтересами позивача та відповідача, тобто - розумно забезпечить відновлення майнових втрат позивача і не буде невиправдано обтяжливим для відповідача.

Щодо інфляційних втрат, суд враховує висновки Великої Палати, викладені у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18, згідно із якими Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Тобто, за загальним правилом нараховані позивачем інфляційні втрати не підлягають зменшенню господарським судом.

За таких обставин, суд доходить висновку, що встановлена судом сума інфляційних втрат підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог зі стягненням з відповідача на користь позивача 542 377,81 грн. - основної заборгованості за поставлену електричну енергію, 60 761,17 грн. - 3% річних, 244 317,97 грн. - інфляційних втрат.

Згідно з ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи часткове визнання відповідачем позовних вимог, суд вказує про наявність підстав для застосування положень ст. 130 ГПК України та повернення позивачу 50% суми судового збору, за позовну вимогу щодо стягнення суми основної заборгованості у сумі 3 254,26 грн. Судовий збір за позовну вимогу щодо стягнення суми основної заборгованості в іншій частині у сумі 3 254,26 грн. покладається на відповідача.

При цьому, з огляду на часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення сум 15% річних та інфляційних втрат, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір у вказаній частині покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог, без врахування зменшення розміру відсотків річних.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Херсонської державної морської академії (73000, м. Херсон, пр.Незалежності, буд. 20, ) на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 85, ) 542 377 (п`ятсот сорок дві тисячі триста сімдесят сім) грн. 81 коп. - основної заборгованості, 60 761 (шістдесят тисяч сімсот шістдесят одну) грн. 17 коп. - 3% річних, 244 317 (двісті сорок чотири тисячі триста сімнадцять) грн. 97 коп. - інфляційних втрат. та 9 831 (дев`ять тисяч вісімсот тридцять одну) грн. 75 коп. - витрат по сплаті судового збору.

3. Повернути Державному підприємству зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 85, ) з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області (65023, Одеська область, місто Одеса, вул. Садова, буд. 1-А, ) 3 254 (три тисячі двісті п`ятдесят чотири) грн. 26 коп. - судового збору, сплаченого згідно платіжної інструкції № 162 від 11.02.2026 на загальну суму 13 480,31 грн.

4. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до Південно - західного апеляційного господарського суду в порядку ст. 256 ГПК України.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Ю.І. Мостепаненко