ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2026 р.м. ХарківСправа № 922/3503/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Почуєвій А.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Здравофарм", м. Харків
до Російської Федерації в особі Уряду Російської Федерації, Російська Федерація
про стягнення 8 820 232,76 грн., що еквівалентно 213 825,37 доларів США
за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Здравофарм" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Російської Федерації в особі Уряду Російської Федерації (надалі - відповідач) про стягнення 8820232,76 грн., що за офіційним курсом валют Національного банку України станом на 09.09.2025 еквівалентно 213 825,37 доларів США, з яких: інфляційні втрати за період з 04.10.2023 по 01.08.2025 у сумі 6 164 679,20 грн., що за офіційним курсом валют Національного банку України станом на 09.09.2025 еквівалентно 149 447,85 доларів США; 3% річних за період з 04.10.2023 по 09.09.2025 у сумі 2 655 553,56 грн., що за офіційним курсом валют Національного банку України станом на 09.09.2025 еквівалентно 64 377, 52 доларів США.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Господарського суду Харківської області у справі №922/2981/23, яке набрало законної сили 04.10.2023, з Російської Федерації на користь ТОВ "Здравофарм" було стягнуто 45245780,25грн. реальних збитків, 380079,09грн. упущеної вигоди, 73200,00грн. витрат на експертизи. Однак, незважаючи на набрання вказаним рішенням законної сили, відповідач у вказаній справі добровільно вказане рішення не виконав, у зв`язку з чим на підставі статті 625 Цивільного кодексу України має сплатити на користь ТОВ "Здравофарм" суми 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 04.10.2023 по 01.08.2025.

Суд зауважує, що відповідачем у справі є держава Російська Федерація в особі Уряду Російської Федерації.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Закону України "Про міжнародне приватне право" пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.

Таким чином, Закон України "Про міжнародне приватне право" встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів цієї держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави, зокрема як відповідача.

Разом з цим згідно із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 14.04.2022 у справі №308/9708/19 після початку війни в Україні, а саме з 2014 року, суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено Російську Федерацію, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої особі в результаті збройної агресії РФ, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни.

У постановах від 18.05.2022 у справах №428/11673/19 та №760/17232/20-ц Верховний Суд розширив правові висновки, згідно яких підтримання юрисдикційного імунітету Російської Федерації позбавить позивача ефективного доступу до суду для захисту своїх прав, що є несумісним з положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судовий імунітет Російської Федерації не застосовується з огляду на звичаєве міжнародне право, кодифіковане в Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004). Підтримання імунітету Російської Федерації є несумісним із міжнародно-правовими зобов`язаннями України в сфері боротьби з тероризмом.

Судовий імунітет Російської Федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення Російською Федерацією державного суверенітету України, а, отже, не є здійсненням Російською Федерацією своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом.

Враховуючи викладене, позивач, звертаючись із позовом до Російської Федерації, для правильного вирішення спору не потребує згоди компетентних органів держави Російської Федерації на розгляд справи у судах України або наявності міжнародної угоди між Україною та Російською Федерацією з цього питання.

При цьому судом враховано правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 14.04.2022 у справі №308/9708/19, відповідно до якої національне законодавство України виходить із того, що за загальним правилом шкода, завдана в Україні фізичній особі в результаті протиправних дій будь-якої іншої особи (суб`єкта), може бути відшкодована за рішенням суду України (за принципом генерального делікту).

Отже суд дійшов висновку про застосування у даній справі деліктного винятку, відповідно до якого будь-який спір, що виник на її території у юридичної особи України, навіть з іноземною країною, зокрема, й Російською Федерацією, може бути розглянутий та вирішений судом України як належним та повноважним судом.

За таких обставин, ухвалою від 20.10.2025 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 19.11.2025.

Ухвалою від 19.11.2025 на підставі частини 11 статті 176 Господарського процесуального кодексу України позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Здравофарм" залишено без руху, оскільки судом було встановлено її невідповідність вимогам, викладеним у пункті 2 частини 1 статті 164 Господарського процесуального кодексу України. У зв`язку з цим, суд зобов`язав позивача протягом п`яти днів з дня вручення ухвали від 19.11.2025 надати суду докази сплати судового збору в розмірі 105842,79грн.

Ухвалою від 27.11.2025 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Здравофарм" у справі №922/3503/25 залишено без розгляду на підставі пункту 8 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 21.01.2026 вищевказану ухвалу скасовано, матеріали справи передано на розгляд Господарського суду Харківської області.

06 лютого 2026 року матеріали справи повернуто до Господарського суду Харківської області.

Ухвалою від 10.02.2026 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та призначено підготовче засідання на 11.03.2026.

Ухвалою від 11.03.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 01.04.2026.

Позивач свого представника у призначене на 01.04.2026 судове засідання не направив, однак 25.03.2026 від нього надійшло клопотання, в якому він просить суд розглянути справу без його участі, за наявними матеріалами.

Розглянувши дане клопотання, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасникам справи надано право брати участь у судових засіданнях. При цьому частиною 3 статті 196 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Оскільки у даному випадку явка представника позивача не визнавалася судом обов`язковою, позивач вправі на власний розсуд використовувати своє право на участь у засіданнях з розгляду даної справи.

Відповідач представника в судове засідання не направив, відзиву не надав.

Суд зазначає, що згідно з Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан.

Відповідно до ч. 1 ст. 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

За зверненням Мін`юсту Міністерство закордонних справ України повідомило депозитаріїв конвенцій Ради Європи, Гаазької конференції з міжнародного приватного права та ООН, а також сторони двосторонніх міжнародних договорів України про повномасштабну триваючу збройну агресією Росії проти України та неможливість у зв`язку з цим гарантувати у повному обсязі виконання українською стороною зобов`язань за відповідними міжнародними договорами та конвенціями на весь період воєнного стану.

Згідно з листом Міністерства юстиції України "Щодо забезпечення виконання міжнародних договорів України у період воєнного стану" №25814/12.1.1/32-22 від 21.03.2022 з урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, рекомендується не здійснювати будь-яке листування, що стосується співробітництва з установами Російської Федерації на підставі міжнародних договорів України з питань міжнародно-правових відносин та правового співробітництва у цивільних справах та у галузі міжнародного приватного права.

Крім того, у зв`язку з агресією з боку Росії та введенням воєнного стану Акціонерне товариство "Укрпошта" з 25.02.2022 припинило обмін міжнародними поштовими відправленнями та поштовими переказами з Російською Федерацією та Республікою Білорусь.

12.01.2023 Верховна Рада України прийняла Закон України "Про вихід з Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності", яким постановила вийти з Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, вчиненої в м. Києві 20 березня 1992 року та ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 19 грудня 1992 року № 2889-XII (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №9, ст. 66), який набрав чинності 05.02.2023.

Отже, приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку про неможливість звернення із судовим дорученням для вручення відповідачу судових документів у даній справі в порядку статті 367 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас, відповідно до частини 4 статті 122 Господарського процесуального кодексу України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

За таких обставин, повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи здійснювалося шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

У 2023 році Товариство з обмежено відповідальністю "Здравофарм" зверталося до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Російської Федерації в особі Уряду Російської Федерації 45625859,00 грн, з яких: 45245780,25 грн - збитків, нанесених матеріальним активам, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 01.05.2023 становить 1237285,35 дол. США; 380079,09 грн - упущеної вигоди що за офіційним курсом Національного банку України станом на 01.03.2023 становить 30494,64 дол. США; 73200,00 грн - витрат, понесених у зв`язку з проведенням експертиз.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 04.09.2023 у справі №922/2981/23 вказаний позов було 0задоволено: стягнуто з Російської Федерації в особі Уряду Російської Федерації на користь Товариства з обмежено відповідальністю "Здравофарм" 45245780,25 грн. - збитків, нанесених матеріальним активам, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 01.05.2023 становить 1237285,35 дол. США; 380079,09 грн. - упущеної вигоди що за офіційним курсом Національного банку України станом на 01.03.2023 становить 30494,64 дол. США; 73200,00 грн. - витрат, понесених у зв`язку з проведенням експертиз; стягнуто з Російської Федерації в особі Уряду Російської Федерації на користь Державного бюджету України 684 387,88 грн. судового збору.

Відповідно до відомостей, наявних у Єдиному державному реєстрі судових рішень, вказане рішення у справі №922/2981/23 набрало законної сили 03.10.2023.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням у справі №922/2981/23 від 04.09.2023 було встановлено, що внаслідок бойових дій, спричинених збройною агресією Російської Федерації, позивачу було завдано збитків. Розмір збитків позивача пов`язаний з пошкодженням або знищенням його майна визначено відповідно до Експертного висновку Харківської торгово-промислової палати від 15.12.2022 № 94-ПМ/22, та Звіту № 3-ОИ/23 про оцінку вартості збитків, що нанесені матеріальним активам ТОВ "Здравофарм" внаслідок збройної агресії Російської Федерації (дата оцінки 02.05.2022) та становить суму еквівалентну 1237285,35 доларів США. Враховуючи, що станом на 01.05.2023 (дату підготовки позову) офіційний курс долара США встановлений НБУ, становив 36,5686 грн за 1 долар США, розмір збитків спричинених внаслідок пошкодження або знищення військовою агресією його матеріальних активів (1236 найменувань матеріальних цінностей) становить суму 45245780,25 грн. Відповідно до Звіту про оцінку вартості упущеної вигоди ТОВ "Здравофарм" що спричинена внаслідок збройної агресії Російської Федерації який надано ФОП Дзюбан А.В. (який є суб`єктом оціночної діяльності; сертифікат ФДМУ № 922/21 від 21.12.2021), упущена вигода яка виникла у ТОВ "Здравофарм" в результаті отримання реальних збитків внаслідок збійної агресії Російської Федерації станом на 01.03.2023 становила 380079,09 грн. що за курсом НБУ на дату оцінки, тобто 01.03.2023, складало 30494,64 доларів США. Крім того, вартість послуг, наданих ТОВ "Здравофарм" експертами становила 73200 грн, у тому числі: за проведення первинного фіксування стану нерухомості майна та активів, пошкоджених або зруйнованих внаслідок бойових дій - 37200 грн, (платіжне доручення від 15.12.22 №94 ПМ/22); за проведення оцінки вартості упущеної вигоди ФОП Дзюбан А.В. - 19800 грн., (платіжне доручення від 06.03.23); за проведення оцінки реальних збитків- 16200 грн (платіжне доручення від 21.02.23 №03-ОИ/23).

Звертаючись з позовом у даній справі №922/3503/25, позивач вказує, що рішення Господарського суду Харківської області від 04.09.2023 у справі №922/2981/23 відповідачем добровільно не виконане, стягнуті грошові кошти не сплачено.

У з`вязку з цим, за допущене прострочення виконання грошового зобов`язання позивач на підставі статті 625 Цивільного кодексу України нарахував відповідачу:

- інфляційні втрати за період з 04.10.2023 по 01.08.2025 у сумі 6 164 679,20 грн.;

- 3% річних за період з 04.10.2023 по 09.09.2025 у сумі 2 655 553,56 грн.

Стягнення вищевказаних сум є предметом спору у даній справі №922/3503/25.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц зазначила, що за змістом статей 524, 533-535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 10.04.2018 у справі №910/10156/17 підтримала правову позицію, що приписи статті 625 Цивільного кодексу України поширюються на всі види грошових зобов`язань.

Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.03.2021 у справі №910/17317/17 також зазначив, що за змістом норм статей 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження. Наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, у тому числі від відповідальності, передбаченої статтями 549, 550, 625 цього Кодексу та статтею 230 Господарського кодексу України. У цьому висновку Суд звертається до сталої правової позиції щодо відповідальності боржника за невиконання грошового зобов`язання за рішенням суду, яка викладена постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) з посиланням на правову позицію Великої Палати Верховного Суду в постановах від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) та від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Таким чином, саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Матеріали справи свідчать, що у відповідача існує грошове зобов`язання перед позивачем щодо сплати грошових коштів за рішенням Господарського суду Харківської області від 04.09.2023 у справі №922/2981/23 у загальному розмірі 45699059,34грн. (45245780,25грн. - реальні збитки; 380079,09грн. - упущена вигода; 73200,00грн. - витрати на експертизи).

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі статями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано суду та в матеріалах справи відсутні докази погашення заборгованості, стягнутої рішенням Господарського суду Харківської області від 04.09.2023 у справі №922/2981/23.

За таких обставин, оскільки відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача на підставі статті 625 Цивільного кодексу України виникло право на нарахування сум 3% річних та інфляційних втрат.

Перевіривши розрахунки вищевказаних сум, суд визнав їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства, а тому позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат за період з 04.10.2023 по 01.08.2025 у сумі 6164679,20грн. та 3% річних за період з 04.10.2023 по 09.09.2025 у сумі 2655553,56грн. є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 129, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Російської Федерації в особі Уряду Російської Федерації (Російська Федерація, 103274, м.Москва, Краснопресненська набережна, 2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Здравофарм" (62430, Харківська обл., Харківський р-н, с.Сороківка, вул. Успенська, буд.6, код 36458995) інфляційні втрати за період з 04.10.2023 по 01.08.2025 у сумі 6164679,20грн., 3% річних за період з 04.10.2023 по 09.09.2025 у сумі 2655553,56грн.

Стягнути з Російської Федерації в особі Уряду Російської Федерації (Російська Федерація, 103274, м.Москва, Краснопресненська набережна, 2) в дохід Державного бюджету України 105842,79грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено "13" квітня 2026 р.

СуддяМ.В. Калантай