ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року

м. Київ

Справа № 911/1344/24 (911/899/25)

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду: Пєскова В. Г. - головуючого, Васьковського О. В., Жукова С. В., Картере В. І., Огородніка К. М., Погребняка В. Я.,

за участю секретаря судового засідання Багнюка І. І.,

представник Антимонопольного комітету України - Данілов К. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Антимонопольного комітету України (вх. № 7509/2025)

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025

у складі колегії суддів: Доманської М. Л. - головуючої, Остапенка О. М., Козир Т. П.

та рішення Господарського суду Київської області від 02.06.2025

у складі судді Янюк О. С.

у справі № 911/1344/24 (911/899/25)

за позовом Антимонопольного комітету України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексон Оіл"

про стягнення грошових коштів

у межах справи № 911/1344/24

за заявою Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексон ОІЛ"

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

Спір у цій справі виник з приводу наявності / відсутності права Антимонопольного комітету України нараховувати боржнику пеню у процедурах банкрутства у порядку, визначеному Законом України "Про захист економічної конкуренції".

Обставини справи

1. 09.07.2024 Тимчасова адміністративна колегія Антимонопольного комітету України (далі - АМКУ) № 18-р/тк ухвалила рішення, яким встановила, що ТОВ "Ексон ОІЛ" вчинило порушення, передбачене пунктом 13 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", та наклала на відповідача штраф у розмірі 22 600,00 грн.

2. 11.07.2024 ухвалою Господарського суду Київської області відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексон ОІЛ" (далі - ТОВ "Ексон ОІЛ") та, зокрема, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

3. 19.07.2024 супровідним листом від № 128-26.13/03-7052е зазначене рішення було направлене засобами поштового зв`язку на адресу боржника, проте повернуто поштовим оператором з відміткою "за закінченим терміном зберігання".

4. На виконання частини першої статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у зв`язку з неможливістю вручення вказаного рішення інформація про нього була оприлюднена в офіційному друкованому органі центральних органів виконавчої влади - "Урядовому кур`єрі" від 13.09.2024 № 186 (7846).

5. 12.12.2024 Господарський суд Київської області ухвалив постанову про визнання ТОВ "Ексон ОІЛ" банкрутом.

Короткий зміст позовних вимог та заперечень

6. У березні 2025 року АМКУ звернувся до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з ТОВ "Ексон ОІЛ" пені у розмірі 22 600,00 грн.

7. Підставою заявленого позову стала несплата ТОВ "Ексон ОІЛ" накладеного на нього штрафу у добровільному порядку, у зв`язку з чим АМКУ нарахував пеню за кожний день прострочення сплати штрафу у розмірі півтора відсотка від суми штрафу за період із 25.11.2024 (наступний день після двомісячного строку для сплати штрафу) до 28.02.2025.

8. За розрахунком АМКУ за 96 днів прострочення сплати штрафу сума пені становить 32 544,00 грн. Проте позивач просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 22 600,00 грн, оскільки розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного рішенням АМКУ.

9. ТОВ "Ексон ОІЛ" заперечувало проти позову з підстав заборони нарахування пені у період дії мораторію відповідно до приписів статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

10. 02.06.2025 Господарським суд Київської області ухвалив рішення, залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025, про відмову у позові АМКУ.

11. Суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що на нараховану у порядку статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" пеню поширюється заборона щодо її нарахування, встановлена частиною третьою статті 41 КУзПБ.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

12. У касаційній скарзі АМКУ просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 02.06.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов АМКУ та стягнути з ТОВ "Ексон Оіл" пеню у розмірі 22 600,00 грн і зарахувати зазначену суму в дохід загального фонду Державного бюджету України.

13. Касаційна скарга подана на підставах, визначених у пунктах 1 і 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), а саме:

- неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування частин п`ятої та сьомої статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", які викладені у постановах Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 922/4378/17, від 06.08.2019 у справі № 911/254/16 та постанові Верховного Суду України від 24.12.2013 у справі № 922/770/13-г щодо превалювання Закону України "Про захист економічної конкуренції" над іншими законами, зокрема тими, що регулюють процедуру банкрутства;

- необхідність відступлення від правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 25.10.2022 у справі № 904/11261/15 та від 20.03.2025 у справі № 926/868/24.

14. За доводами АМКУ, судом апеляційної інстанції застосовано норми права, які не підлягали застосуванню до спірних правовідносин, а саме частину третю статті 41 та частину першу статті 59 КУзПБ.

15. Скаржник стверджує, що Закон України "Про захист економічної конкуренції" не регулює цивільно-правових, фінансових чи податкових відносин, а застосовані АМКУ заходи відповідальності безпосередньо не пов`язані з невиконанням чи неналежним виконанням грошових зобов`язань або зобов`язань зі сплати податків і зборів та не є заходами, спрямованими на забезпечення виконання цих зобов`язань відповідно до положень законодавства про банкрутство. Правова природа пені, встановленої статтею 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", має публічно-правовий характер, а тому неможливість її нарахування суперечить цілям, визначеним Законом України "Про Антимонопольний комітет України", статтею 3 якого визначено, що основним завданням Комітету є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

16. У касаційній скарзі АМКУ заявило клопотання про передачу справи № 911/1344/24 (911/899/25) на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з підстав наявності, на думку скаржника, конфліктної судової практики Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо правової природи нарахованої відповідно до Закону України "Про захист економічної конкуренції" пені.

Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу

17. У відзиві ліквідатор ТОВ "Ексон ОІЛ" просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, повністю погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій.

Касаційне провадження та підстави передачі справи на розгляд судової палати

18. 17.10.2025 ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі № 911/1344/24 (911/899/25) за касаційною скаргою АМКУ на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 та рішення Господарського суду Київської області від 02.06.2025.

19. 11.12.2025 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: головуючого - Пєскова В. Г., суддів: Жукова С. В., Картере В. І. постановив ухвалу про відмову у задоволенні клопотання АМКУ про передачу справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду та передав цю справу на розгляд палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

20. Підставою для передачі справи на розгляд судової палати зазначено наявність різного підходу судової палати для розгляду справ про банкрутство щодо правової природи нарахованої згідно зі статтею 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" пені та можливості застосування приписів частини третьої статті 41 та частини першої статті 59 КУзПБ до таких нарахувань (постанови від 06.08.2019 у справі № 911/254/16, від 25.10.2022 у справі № 904/11261/15, від 20.03.2025 у справі № 926/868/24).

21. 17.12.2026 Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду постановив ухвалу про прийняття цієї справи до розгляду.

Позиція Верховного Суду

22. У цій справі встановлено, що АМКУ за декілька днів до відкриття справи про банкрутство ТОВ "Ексон ОІЛ" наклало на останнє штраф відповідно до положень Закону України "Про захист економічної конкуренції".

23. Надалі, у зв`язку з несплатою штрафу, відповідно до приписів статті 56 цього Закону, боржнику було нараховано пеню.

24. При цьому частина пені нарахована за період часу, що припадає на процедуру розпорядження майном боржника, а решта - після визнання боржника банкрутом.

25. Спір у цій справі виник з приводу наявності / відсутності права АМКУ нараховувати боржнику в порядку, визначеному Законом України "Про захист економічної конкуренції", пеню у процедурах банкрутства.

26. Суди першої та апеляційної інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, виходили з того, що на нараховану у порядку статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" пеню поширюється заборона щодо її нарахування, встановлена частиною третьою статті 41 КУзПБ.

27. Скаржник не погодився з такими висновками, оскільки вважає, що судами не враховано висновків Верховного Суду та Верховного Суду України щодо превалювання Закону України "Про захист економічної конкуренції" над іншими законами, зокрема тими, що регулюють процедуру банкрутства.

28. Тож перед Верховним Судом у цій справі постало питання щодо правової природи такої пені та можливості її нарахування у процедурах банкрутства.

Щодо особливостей правового режиму банкрутства

29. Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника -юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи встановлено КУзПБ (згідно з його преамбулою).

30. Провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України. Застосування положень ГПК України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 2 КУзПБ).

31. Провадження у справі про банкрутство є самостійним видом судового провадження і характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань, особливим суб`єктним складом, тривалістю судового провадження, що істотно відрізняють це провадження від позовного. З моменту відкриття стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника. Подібні за змістом висновки викладено, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 918/420/16 та постанові Верховного Суду у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 22.09.2021 у справі № 911/2043/20.

32. Відповідно до частини першої статті 6 КУзПБ щодо боржника - юридичної особи застосовуються такі судові процедури: розпорядження майном боржника; санація боржника; ліквідація банкрута.

33. За змістом частини восьмої статті 39 КУзПБ в ухвалі про відкриття провадження у справі про банкрутство зазначається, зокрема, про введення мораторію на задоволення вимог кредиторів та введення процедури розпорядження майном.

34. Відповідно до частини першої статті 41 КУзПБ мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

35. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема, не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій (частина третя статті 41 КУзПБ).

36. Дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, повернення невикористаних та своєчасно неповернутих коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

37. Дія мораторію не поширюється на будь-які дії довірчого власника щодо об`єкта довірчої власності, довірчим засновником якої є боржник. Дія мораторію не поширюється на процедуру обов`язкового звернення стягнення на об`єкт довірчої власності.

38. Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів у разі одночасного задоволення вимог кредиторів у процедурі розпорядження майном, керуючим санацією згідно з планом санації, а також ліквідатором у ліквідаційній процедурі в порядку черговості, встановленому цим Кодексом.

39. Стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов`язаннями, на які не поширюється дія мораторію, крім випадків, передбачених статтею 94 цього Кодексу, провадиться з рахунку боржника в установі банку, небанківському надавачу платіжних послуг або з електронного гаманця боржника в емітенті електронних грошей.

40. Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів шляхом звернення стягнення на предмет обтяження, що забезпечує виконання зобов`язань суб`єкта підприємницької діяльності - сторони генеральної угоди відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

41. Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів на період дії процедури погашення заборгованості щодо сум заборгованості учасників розрахунків, що підлягають погашенню на умовах, визначених Законом України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії".

42. Звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника, крім випадків, передбачених частиною восьмою цієї статті та статтею 94 цього Кодексу (частина п`ята статті 41 КУзПБ).

43. Стаття 1 КУзПБ визначає грошове зобов`язання (борг) як зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі.

44. У силу частини першої статті 59 КУзПБ з дня ухвалення господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, зокрема: господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу, крім укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу у процедурі ліквідації тощо; строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань, у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута.

Щодо правового статусу АМКУ та правової природи штрафу, що накладається за рішенням органів АМКУ

45. У статті 42 Конституції України визначено, що держава забезпечує захист конкуренції у підприємницькій діяльності. Не допускаються зловживання монопольним становищем на ринку, неправомірне обмеження конкуренції та недобросовісна конкуренція. Види і межі монополії визначаються законом.

46. Відповідно до статті 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" АМКУ є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері публічних закупівель.

47. До основних завдань АМКУ належить здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції (пункт 1 частини першої статті 3 Закону України "Про Антимонопольний комітету України").

48. У частині першій статті 5 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" унормовано, що АМКУ здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України № 2210-III, "Про захист від недобросовісної конкуренції", "Про державну допомогу суб`єктам господарювання", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів, а щодо розгляду та вирішення справ про надання дозволів та висновків на узгоджені дії, концентрацію суб`єктів господарювання - також з урахуванням вимог Закону України "Про адміністративну процедуру".

49. Закон України "Про захист економічної конкуренції" визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин.

50. За змістом статей 51, 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" притягнення до відповідальності суб`єктів господарювання за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема, шляхом накладення штрафу, належить до виключної компетенції АМКУ.

51. Згідно із частиною першою статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" органи АМКУ накладають штрафи на об`єднання, суб`єктів господарювання: юридичних осіб; фізичних осіб; групу суб`єктів господарювання - юридичних та/або фізичних осіб, що відповідно до статті 1 цього Закону визнається суб`єктом господарювання, у випадках, передбачених частиною четвертою цієї статті.

52. У частині другій статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначені розміри штрафів за порушення, передбачені цим Законом.

53. За змістом частин першої - третьої статті 217 Господарського кодексу України (тут і далі, який був чинним на момент прийняття АМКУ рішення про накладення на відповідача штрафу, далі - ГК України) господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Крім зазначених у частині другій цієї статті господарських санкцій, до суб`єктів господарювання за порушення ними правил здійснення господарської діяльності застосовуються адміністративно-господарські санкції.

54. Згідно зі статтею 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

55. Учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності (стаття 2 ГК України).

56. Відповідно до частини першої статті 238 ГК України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

57. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб`єктів господарювання, зокрема, такі адміністративно-господарські санкції як адміністративно-господарський штраф.

58. Згідно з частинами першою та другою статті 241 ГК України штраф як адміністративно-господарська санкція - це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Перелік порушень, за які з суб`єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення

59. Загальні положення щодо функції АМКУ з накладення штрафів на суб`єктів господарювання - юридичних осіб за порушення антимонопольно-конкурентного законодавства були визначені у главі 28 "Відповідальність суб`єктів господарювання за порушення антимонопольно-конкурентного законодавства", яка входить до розділу V "Відповідальність за правопорушення у сфері господарювання" ГК України.

60. Аналіз положень статті 1 КУзПБ, статей 217, 230, 238, 241 ГПК України, а також статей 51, 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" свідчить, що штраф, накладений органами АМКУ, є адміністративно-господарською санкцією майнового характеру, яка полягає у покладенні на суб`єкта господарювання обов`язку сплатити до бюджету визначену грошову суму.

61. Такий обов`язок має публічно-правову природу, однак за своїм змістом є грошовим зобов`язанням у розумінні статті 1 КУзПБ, оскільки передбачає обов`язок боржника сплатити визначену грошову суму відповідно до закону.

62. КУзПБ відносить до грошових зобов`язань також зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), що свідчить про включення до цього поняття не лише договірних, а й публічно-правових обов`язків зі сплати коштів.

63. Отже, штраф, накладений АМКУ, підпадає під поняття грошового зобов`язання боржника, а відтак підлягає правовому режиму, встановленому КУзПБ для таких зобов`язань у процедурі банкрутства.

64. Відповідно до статті 1 КУзПБ до складу грошових зобов`язань боржника не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду.

65. Водночас наведений виняток стосується санкцій, які є похідними від основного зобов`язання та мають забезпечувальний або компенсаційний характер (зокрема договірної чи податкової неустойки), тобто виникають як наслідок невиконання або неналежного виконання первинного грошового зобов`язання.

66. Натомість штраф, накладений АМКУ відповідно до статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції", не є способом забезпечення виконання іншого зобов`язання та не має акцесорного характеру. Такий штраф є самостійним заходом відповідальності за вчинене правопорушення у сфері господарювання, що безпосередньо породжує обов`язок суб`єкта господарювання сплатити визначену грошову суму до бюджету.

67. Отже, штраф АМКУ не є неустойкою в розумінні статті 1 КУзПБ, а становить самостійне грошове зобов`язання публічно-правового характеру. Тому на нього поширюється правовий режим грошових зобов`язань боржника у процедурі банкрутства з урахуванням спеціальних правил щодо моменту їх виникнення та порядку задоволення.

68. Верховний Суд у постанові від 25.10.2022 у справі № 904/11261/15 щодо правового статусу АМКУ в процедурах банкрутства зазначив, що АМКУ не наділений законодавцем повноваженнями щодо самостійного визначення кредиторських вимог та позачергового стягнення у процедурах банкрутства щодо боржника тощо. У випадку відкриття провадження у справі про банкрутство на АМКУ поширюються положення КУзПБ щодо виявлення кредиторів та черговості задоволення кредиторських вимог у відповідних процедурах банкрутства.

69. Крім того, у наведеній постанові Верховний Суд зазначив, що преамбулою Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що цей Закон визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин.

70. Водночас у преамбулі КУзПБ регламентовано, що цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

71. У вказаній постанові Верховний Суд наголосив, що системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновку про те, що зазначені нормативно-правові акти (з огляду на критерій регулювання суспільних відносин та коло питань, які вони вирішують), регулюють різні суспільні відносини, а відтак не можуть характеризуватись як спеціальні та загальні щодо один одного. Водночас звернув увагу, що господарський суд, діючи в межах повноважень, визначених КУзПБ, жодним чином не підміняє функцій державного органу із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері публічних закупівель, оскільки у цій справі не приймає рішення щодо накладення штрафу чи пені (відповідальності за порушення антимонопольно-конкурентного законодавства), а встановлює наявність/відсутність підстав і розглядає відповідно до положень статей 59, 60, 64 КУзПБ можливість включення кредиторських вимог до реєстру кредиторів та визначає черговість їх погашення.

Щодо правової природи пені, нарахованої у зв`язку з несплатою штрафу АМКУ

72. Статтею 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" передбачено, що розпорядження, рішення та вимоги органу АМКУ, голови територіального відділення АМКУ, вимоги уповноважених ними працівників АМКУ, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов`язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом. Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу АМКУ, голови територіального відділення АМКУ, вимог уповноважених ними працівників АМКУ, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.

73. Згідно з частинами другою, третьою, п`ятою статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" рішення та розпорядження органів АМКУ, голів його територіальних відділень є обов`язковими до виконання. Рішення та розпорядження органу АМКУ набирають чинності з дня їх прийняття.

74. Особа, на яку накладено штраф рішенням органу АМКУ, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу. Встановлені у рішенні органу АМКУ зобов`язання, передбачені статтею 48 цього Закону, підлягають виконанню у двомісячний строк з дня одержання рішення органу АМКУ, якщо інше не передбачено законом або цим рішенням.

75. Нарахування пені припиняється з дня сплати штрафу, накладеного рішенням органу АМКУ.

76. За кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу АМКУ.

77. Нарахування пені припиняється з дня прийняття господарським судом рішення про стягнення відповідного штрафу.

78. Нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом:

- справи про визнання недійсним рішення органу АМКУ про накладення штрафу;

- відповідного рішення (постанови) господарського суду.

79. Нарахування пені зупиняється на час розгляду органом АМКУ заяви особи, на яку накладено штраф, про перевірку чи перегляд рішення у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

80. Отже, відповідно до статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у разі прострочення сплати штрафу, накладеного органом АМКУ, за кожний день прострочення стягується пеня у визначеному законом розмірі, яка обчислюється у відсотках від суми штрафу та обмежується граничним розміром.

81. При цьому зазначений Закон не містить нормативного визначення пені.

82. Проте за змістом статей 230, 231 ГК України штрафні санкції (у тому числі пеня) є видом господарських санкцій, що застосовуються у разі порушення зобов`язань.

83. Пеня має похідний (акцесорний) характер щодо основного зобов`язання, виникає виключно у зв`язку з його порушенням (простроченням), є формою майнової відповідальності та спрямована на стимулювання належного виконання грошового обов`язку.

84. Пеня, передбачена статтею 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", нараховується за прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати штрафу, обчислюється у відсотках від суми такого зобов`язання за кожний день прострочення та має похідний характер щодо основного боргу.

85. Таким чином, на відміну від штрафу АМКУ, який є самостійною адміністративно-господарською санкцією за правопорушення у сфері захисту економічної конкуренції, пеня є фінансовою санкцією, що виникає внаслідок прострочення виконання цього зобов`язання.

86. З огляду на викладене, нарахована АМКУ у цій справі пеня, на відміну від нарахованого АМКУ штрафу, не підпадає під визначення грошового зобов`язання відповідно до статті 1 КУзПБ.

87. Аналіз змісту статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" свідчить, що пеня, передбачена вказаною статтею, є самостійною фінансовою санкцією публічно-правового характеру, встановленою спеціальним законом у сфері захисту економічної конкуренції. Її застосування безпосередньо пов`язане з фактом невиконання обов`язку зі сплати штрафу, накладеного органом АМКУ, та має на меті забезпечення належного та своєчасного виконання такого обов`язку.

88. Пеня у цьому випадку не є складовою самого штрафу і не ототожнюється з ним, оскільки штраф виступає заходом відповідальності за вчинене правопорушення у сфері конкуренції, тоді як пеня є наслідком невиконання або несвоєчасного виконання обов`язку зі сплати вже накладеного штрафу. Водночас така пеня має похідний характер, оскільки її існування та розмір прямо залежать від наявності основного обов`язку - сплати штрафу, а також від тривалості його невиконання.

89. Таким чином, пеня, передбачена статтею 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", є встановленою законом фінансовою санкцією, що виникає виключно у зв`язку з простроченням виконання грошового обов`язку зі сплати штрафу, нараховується за кожен день такого прострочення та спрямована на стимулювання належного виконання рішень органів АМКУ.

90. З урахуванням наведеного, така пеня за своєю правовою природою є санкцією, пов`язаною з невиконанням грошового обов`язку, та нараховується за весь період прострочення, якщо інше не передбачено законом.

91. Разом із тим, положення КУзПБ встановлюють спеціальний правовий режим для боржника після відкриття провадження у справі про банкрутство, зокрема запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів.

92. Як зазначено вище, частина третя статті 41 КУзПБ встановлює імперативну норму, згідно з якою протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема, не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.

93. Ця норма має універсальний характер і поширюється на всі види фінансових санкцій незалежно від їх публічно-правової чи приватно-правової природи, оскільки КУзПБ встановлює спеціальний правовий режим боржника після відкриття провадження у справі про банкрутство.

94. Отже, враховуючи, що пеня за статтею 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" є різновидом неустойки та фінансовою санкцією акцесорного характеру, її нарахування на конкурсні вимоги в період дії мораторію прямо заборонене частиною третьою статті 41 КУзПБ.

95. Положеннями частини першої статті 59 КУзПБ визначено наслідки визнання боржника банкрутом.

96. Так, з дня ухвалення господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, зокрема припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута. Оскільки пеня за прострочення сплати штрафу АМКУ є різновидом неустойки та має акцесорний характер щодо основного грошового зобов`язання, її нарахування після визнання боржника банкрутом є юридично неможливим та суперечить імперативним приписам КУзПБ.

97. Отже, пеня, передбачена статтею 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", хоча і має спеціальне нормативне регулювання, але підпадає під дію загальних обмежень, встановлених КУзПБ щодо нарахування фінансових санкцій у період дії мораторію, а також після визнання боржника банкрутом.

98. Подібні висновки щодо застосування статей 41, 59 КУзПБ наведені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 25.10.2022 у справі № 904/11261/15, від 17.02.2025 у справі № 904/5865/20 (904/6495/23), від 20.03.2025 у справі № 926/868/24, від 02.07.2025 № 926/1448-б/24 (926/674/25), підстав для відступу від яких судова палата не вбачає.

99. За таких обставин, враховуючи, що частина пені нарахована АМКУ за період часу, що припадає на процедуру розпорядження майном, а решта - після визнання боржника банкрутом, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про необхідність відмови у позові АМКУ.

100. Оскільки Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду з огляду на наведені вище мотиви не вбачає підстав для відступлення від висновків Верховного Суду щодо застосування статей 41, 59 КУзПБ у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 25.10.2022 у справі № 904/11261/15 та від 20.03.2025 у справі № 926/868/24, про що заявляв скаржник, підстава касаційного оскарження, визначена у пункті 2 частини другої статті 287 ГПК України, не підтвердилася.

101. Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний суд враховує таке.

102. Скаржник стверджує про неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування частин п`ятої та сьомої статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", які викладені у постановах Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 922/4378/17, від 06.08.2019 у справі № 911/254/16 та постанові Верховного Суду України від 24.12.2013 у справі № 922/770/13-г щодо превалювання Закону України "Про захист економічної конкуренції" над іншими законами, зокрема тими, що регулюють процедуру банкрутства.

103. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин, конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини" про те, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмета позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

104. Водночас Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати і правовідносини, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

105. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

106. Судова палата враховує, що аналогічні із КУзПБ норми щодо визначення поняття грошового зобов`язання (стаття 1), мораторію на задоволення вимог кредиторів (стаття 19), а також наслідків визнання боржника банкрутом (стаття 38) містив наразі нечинний Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

107. У постанові від 24.12.2013 № 3-36гс13 у справі № 922/770/13-г (на яку посилається скаржник), вирішуючи питання щодо правової природи штрафу та пені за статтею 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", Верховний Суд України дійшов висновку про те, що ці нарахування [штраф та пеня], застосовані АМКУ на підставі зазначеного Закону, не пов`язані з невиконанням чи неналежним виконанням грошового зобов`язання або зобов`язання щодо сплати податків і зборів та не є заходами, спрямованими на забезпечення виконання цих зобов`язань, відповідно до положень статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

108. Водночас встановлені у цій справі фактичні обставини відрізняються від тих, що були предметом оцінки суду у зазначеній постанові, оскільки у справі, що розглядалася Верховним Судом України, на боржника орган АМКУ наклав штраф у 2012 році, пеня була нарахована за 2012 рік, а провадження у справі про банкрутство порушено та введено мораторій 09.01.2013.

109. Таким чином, наведена правова позиція Верховного Суду України не може застосовуватися з урахуванням відмінності фактичного складу правовідносин, адже питання допустимості нарахування пені після відкриття провадження у справі про банкрутство у постанові від 24.12.2013 № 3-36гс13 предметом правового аналізу не було.

110. У мотивувальній частині постанови Верховного Суду у складі колегії суддів судової палати для розгляду справ щодо захисту прав інтелектуальної власності, а також пов`язаних з антимонопольним та конкурентним законодавством, від 09.10.2018 у справі № 922/4378/17, на яку посилається скаржник, наведені такі висновки:

"Причиною спору зі справи стало питання про наявність або відсутність підстав для стягнення з Товариства сум штрафу і пені на підставі статей 52, 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Закон України "Про захист економічної конкуренції", на підставі приписів якого нараховано штраф та пеню, визначає правові засади підтримки й захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму у господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин. Цей Закон встановлює види, склад правопорушень законодавства про захист економічної конкуренції, заходи відповідальності, що застосовуються за їх вчинення, і процесуальні норми, що визначають порядок притягнення до відповідальності.

Названий Закон не регулює цивільно-правових відносин або відносин у сфері оподаткування.

Накладений на Товариство штраф є видом відповідальності за вчинення правопорушення, а нарахована пеня - способом забезпечення сплати цього штрафу.

Отже, зазначені нарахування, застосовані територіальним відділенням АМК на підставі Закону України "Про захист економічної конкуренції", не пов`язані з невиконанням чи неналежним виконанням грошових зобов`язань або зобов`язань зі сплати податків і зборів та не є заходами, спрямованими на забезпечення виконання цих зобов`язань відповідно до положень статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Отже, попередні судові інстанції безпідставно, а тому й неправильно застосували до відносин у сторін зі справи положення Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".".

111. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.03.2024 у справі № 191/4364/21, висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.

112. Велика Палата Верховного Суду та об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду неодноразово зазначали, що підставою для передачі для відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати, є конкретний висновок, здійснений саме Верховним Судом (Верховним Судом України) в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати у подібних правовідносинах, про те, як саме повинна застосовуватися норма права, а не будь-який висновок чи правова оцінка, зроблені судом касаційної інстанції для обґрунтування мотивувальної частини постанови.

113. Оскільки будь-яких правових позицій, зокрема, щодо застосування норм, які регулюють дію мораторію на задоволення вимог кредиторів та наслідки визнання боржника банкрутом і яким би суперечили висновки судів першої та апеляційної інстанцій у справі, що розглядається, у постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 922/4378/17 не сформовано, судова палата для розгляду справ про банкрутство не вирішує питання щодо передачі справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

114. Щодо постанови Верховного Суду від 06.08.2019 у справі № 911/254/16 слід зазначити таке.

115. У справі № 911/254/16 встановлено, що провадження у справі про банкрутство боржника відкрито 23.02.2016, а банкрутом боржника визнано 16.05.2017.

116. 02.08.2018 АМКУ було прийнято рішення про накладення на боржника штрафу, а пеню нараховано за період з 16.10.2018 до 21.12.2018.

117. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, відмовив АМКУ у позові про стягнення пені і штрафу, посилаючись на частину першу статті 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", яка визначала наслідки визнання боржника банкрутом.

118. Водночас Верховний Суд у складі колегії суддів судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 06.08.2019 у справі № 911/254/16 не погодився з рішеннями судів попередніх інстанцій, скасував їх та направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Своє рішення мотивував таким:

"Закон України "Про захист економічної конкуренції", на підставі приписів якого нараховано штраф та пеню, визначає правові засади підтримки й захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму у господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин. Цей Закон встановлює види, склад правопорушень законодавства про захист економічної конкуренції, заходи відповідальності, що застосовуються за їх вчинення, і процесуальні норми, що визначають порядок притягнення до відповідальності.

Названий Закон не регулює цивільно-правових відносин або відносин у сфері оподаткування.

Накладений на ТОВ "Альба Україна" штраф є видом відповідальності за вчинення правопорушення, а нарахована пеня - способом забезпечення сплати цього штрафу.

Отже, зазначені нарахування, застосовані позивачем на підставі Закону України "Про захист економічної конкуренції", не пов`язані з невиконанням чи неналежним виконанням грошових зобов`язань або зобов`язань зі сплати податків і зборів та не є заходами, спрямованими на забезпечення виконання цих зобов`язань відповідно до положень статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Аналогічний правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 24.12.2013 № 922/770/13-г та постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 922/4378/17.

Отже, суди попередніх інстанцій неправильно застосували до спірних правовідносин положення Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", відтак неправомірно відмовили у задоволенні позову."

119. Тож у зазначеній постанові Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про незастосування наслідків визнання боржника банкрутом, визначених у статті 38 "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", до вимог АМКУ щодо пені, нарахованої під час ліквідаційної процедури боржника.

120. Наслідки визнання боржника банкрутом визначені статтею 59 КУзПБ. Водночас подібний підхід до регулювання таких наслідків, а також до визначення поняття грошового зобов`язання був закріплений і в Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". З урахуванням наведеного, а також висновків, сформульованих судовою палатою у цій постанові щодо правової природи пені, Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду вбачає підстави для відступу від правових висновків, викладених у постанові від 06.08.2019 у справі № 911/254/16, визначивши, що на вимоги АМКУ щодо пені, нарахованої під час ліквідаційної процедури боржника, поширюються наслідки визнання боржника банкрутом.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

121. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

122. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

123. Враховуючи наведене вище та керуючись пунктом 1 частини першої статті 308, статтею 309 ГПК України, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвалені у справі рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції - залишенню без змін.

Розподіл судових витрат

124. Оскільки суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає і підстав для скасування оскаржуваних судових рішень не вбачається, судові витрати відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Висновки щодо застосування норм права

125. Штраф, накладений органами АМКУ, є адміністративно-господарською санкцією майнового характеру, яка полягає у покладенні на суб`єкта господарювання обов`язку сплатити до бюджету визначену грошову суму.

126. Такий обов`язок має публічно-правову природу, однак за своїм змістом є грошовим зобов`язанням у розумінні статті 1 КУзПБ, оскільки передбачає обов`язок боржника сплатити визначену грошову суму відповідно до закону.

127. Пеня, передбачена статтею 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", є самостійною фінансовою санкцією публічно-правового характеру, встановленою спеціальним законом у сфері захисту економічної конкуренції. Її застосування безпосередньо пов`язане з фактом невиконання обов`язку зі сплати штрафу, накладеного органом АМКУ, та має на меті забезпечення належного та своєчасного виконання такого обов`язку.

128. Пеня, передбачена наведеною нормою, хоча і має спеціальне нормативне регулювання, проте підпадає під дію загальних обмежень, встановлених КУзПБ щодо нарахування фінансових санкцій у період дії мораторію, а також після визнання боржника банкрутом.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Антимонопольного комітету України залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 та рішення Господарського суду Київської області від 02.06.2025 у справі № 911/1344/24 (911/899/25) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Пєсков

Судді О. Васьковський

С. Жуков

В. Картере

К. Огороднік

В. Погребняк