ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року

м. Київ

cправа № 922/3180/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г. М. - головуючого, Краснова Є. В., Рогач Л. І.,

секретар судового засідання Зайченко О. Г.,

розглянувши касаційну скаргу Підприємства об`єднання громадян ?Ремсервісплюс? громадської організації ?Харківське обласне об`єднання осіб з інвалідністю ?Слов`янська єдність?

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 06.02.2026 (колегія суддів: Стойка О. В. - головуючий, Істоміна О. А., суддя Попков Д. О.)

за позовом Підприємства громадської організації ?Ремсервісплюс? Харківського обласного об`єднання осіб з інвалідністю ?Слов`янська єдність?

до Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області

про стягнення коштів,

за участю:

позивача: Баранов Д. М. (адвокат)

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст обставин справи, що передували ухваленню оскарженого судового рішення

1.1 Позивач звернувся до господарського суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди за рахунок коштів державного бюджету у сумі 6000 грн, а також інфляційних у розмірі 3979,80 грн та 3% річних у розмірі 720 грн.

1.2 Рішенням Господарського суду Харківської області від 04.11.2025 у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

1.3 Позивач оскаржив це рішення в апеляційному порядку.

2. Короткий зміст оскарженого судового рішення

2.1 Постановою Східного апеляційного господарського суду від 06.02.2026 рішення суду скасовано, а провадження у справі закрито у зв`язку з тим, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції окружного адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства.

3. Короткий зміст касаційної скарги

3.1 У касаційній скарзі позивач просить постанову у частині закриття провадження - скасувати, а справу направити до апеляційного суду для продовження розгляду.

3.2 На обґрунтування касаційної скарги відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) скаржник посилається на те, що:

- питання розмежування юрисдикцій повністю та безальтернативно вирішено діючим законом, зокрема частиною 5 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства (далі ? КАС) України. Так, суть правовідносин полягає виключно у відшкодуванні шкоди, заподіяної протиправними рішеннями відповідача, при цьому такі вимоги заявлені не у одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір, котрий вже вирішений та судове рішення вступило у силу;

- суд дійшов помилкових висновків та не врахував, що предметом позову є відшкодування нанесеної незаконним скасованим рішенням шкоди у фіксованому розмір, що ґрунтується на приписах статей 22, 23, 611, 625, 1166, 1173 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України та спеціальних норм - статей 114, 128 ПК України;

- суд не врахував правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 405/4179/18, у якій зазначено, що позивач, заявляючи вимогу про відшкодування шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, у своєму позові не заявляє вимоги про вирішення публічно-правового спору. Тому відповідно до частини 5 статті 21 КАС України позовні вимоги мають вирішуватися за правилами цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу учасників спору;

- апеляційний суд помилково визначив характер правовідносин у спорі, що розглядається: справа № 916/978/19, на яку послався апеляційний суд, не є подібною, так як предмет позову був пов`язаний з нереєстрацією постачальником товарів податкової накладної в Єдиному реєстрі як постачальника товарів та послуг, з протиправними діями ГУ ДПС щодо відмови в реєстрації, внаслідок чого позивач позбавився можливості внести заявлену в позові суму ПДВ до складу податкового кредиту і зменшити свої податкові зобов`язання на цю суму; також у справі № 922/506/19 усі наявні обліковані цифрові дані були публічно-правовими, і спір не був пов`язаний із відшкодуванням шкоди; у справі № 320/12137/20 спір виник з несвоєчасного відшкодування заборгованості податкового органу з ПДВ, та пені за несвоєчасну сплату заборгованості з ПДВ, що відноситься до публічно-правового спору.

3.3 Також у касаційній скарзі позивач зазначив, що орієнтований розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, які поніс і які очікує понести в зв`язку із касаційним розглядом справи становить 4000 грн з обов`язковим наданням до суду відповідних підтверджуючих документів у порядку статті 129 ГПК України.

4. Мотивувальна частина

4.1 Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

4.2 Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

4.3 За положенням частини 1 статті 2 Господарського-процесуального кодексу (далі - ГПК) України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

4.4 Закриваючи провадження у цій справі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що вимоги платника податку про стягнення з контролюючого органу на користь позивача пені на суму бюджетної заборгованості з ПДВ, інфляційних втрат та річних процентів - за характером і змістом відносин пов`язані саме з наявністю заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ, що унормовано приписами Податкового кодексу (далі - ПК) України. Такі позовні вимоги стосуються насамперед перевірки законності дій суб`єкта владних повноважень, а при вирішенні спору про стягнення з бюджету пені, інфляційних втрат та річних процентів перед судом обов`язково постає питання щодо суми заборгованості з ПДВ, строк сплати такої заборгованості та тривалість прострочення.

4.5 З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у цій справі базується на публічно-правових відносинах, що пов`язані з реалізацією відповідачем своїх владних повноважень у сфері адміністрування податків і зборів.

4.6 При цьому суд апеляційної інстанції відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України послався на правові позиції, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.03.2020 у справі № 922/506/19 та від 13.04.2023 у справі № 320/12137/20 та у постанові Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 916/978/19.

4.7 Однак колегія суддів не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що спір у цій справі базується на публічно-правових відносинах з огляду на таке.

4.8 Рішенням господарського суду в межах цієї справи встановлені і як зазначив суд першої інстанції сторонами не заперечуються такі обставини:

- позивач подав податкову декларацію з ПДВ за лютий 2021, сума ПДВ, заявлена до відшкодування з Державного бюджету, складає 92 693,00 грн;

- у період з 23.03.2021 по 20.04.2021 посадова особа відповідача проводила камеральну перевірку підприємства позивача;

- з урахуванням висновків акта документальної позапланової виїзної перевірки та рішення про результати розгляду скарги щодо неправомірності застосування ставки "0", передбаченої пунктом 8 підрозділу 2 розділу XX ПК України, позивачу відмовлено у наданні суми бюджетного відшкодування;

- на підставі висновків акта перевірки контролюючий орган прийняв податкове повідомлення-рішення від 19.05.2021 № 6, згідно з яким позивачу відмовлено у наданні суми бюджетного відшкодування на поточний рахунок у банку по податковій декларації з ПДВ за лютий 2021 року у розмірі 92 693,00 грн;

- позивача оскаржив податкове повідомлення-рішення в судовому порядку;

- Харківський окружний адміністративний суд ухвалив рішення від 02.09.2021, залишене без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2021, у справі № 520/9327/21 про скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 19.05.2021 № 6, винесеного на підставі акта про результати камеральної перевірки з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ на поточний рахунок платника податку за лютий 2021 року від 20.04.2021 № 6812/20-40-18-06-08/39858356.

4.9 Тобто з наведеного вбачається, що публічно-правовий спір щодо оскарження дій контролюючого органу вирішений у порядку адміністративного судочинства; вимога про відшкодування шкоди у межах адміністративного провадження не заявлялась.

4.10 Як неодноразово та послідовно виснувала у своїх постановах Велика Палата Верховного Суду критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

4.11 Частиною першою статті 20 ГПК України унормовано, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

4.12 Натомість згідно зі статтею 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

4.13 За змістом частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

4.14 Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

4.15 Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин.

4.16 Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

4.17 Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції, тобто хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта, у яких одна особа може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є виконання ним публічно-владних управлінських функцій саме в тих правовідносинах, у яких виник спір (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 914/2006/17 (пункти 5.7, 5.8), від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16 (пункти 28-30), від 02.04.2019 у справі № 137/1842/16-а та від 17.06.2020 у справі № 826/10249/18 (пункти 18, 19), від 01.03.2023 у справі № 925/556/21 (пункти 8.38, 8.39)).

4.18 Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій, у межах яких такий суб`єкт може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин відповідну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Ці функції останній має виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2025 у справі № 420/12471/22).

4.19 У цій справі позивач просить відшкодувати шкоду, завдану протиправною поведінкою ГУ ДПС, через несвоєчасне внесення даних до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ та порушення строків повернення сум бюджетного відшкодування, що встановлено рішенням окружного адміністративного суду.

4.20 За частиною першою статті 1 ПК України цей кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

4.21 Підпункт 17.1.7. пункту 17.1. статті 17 ПК України надає платнику податків право оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб), у тому числі надану йому у паперовій або електронній формі індивідуальну податкову консультацію, яка йому надана, а також узагальнюючу податкову консультацію; а підпункт 17.1.11. передбачає право платника податків на повне відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями (бездіяльністю) контролюючих органів (їх посадових осіб), у встановленому законом порядку.

4.22 Про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, йдеться у статті 114 ПК України.

4.23 Зміст статті 114 ПК України включає положення про: розмір шкоди, що відшкодовується (повністю чи в твердій сумі); склад шкоди, що може підлягати відшкодуванню, порядок відшкодування шкоди (за рішенням суду); винятки щодо застосування положень цієї статті.

4.24 Згідно з пунктом 114.2 статті 114 ПК України шкода, заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, що визнаються податковими правопорушеннями відповідно до цього Кодексу, відшкодовується в повному обсязі в порядку, передбаченому законодавством про відшкодування шкоди. Особа, чиї права порушені, за наявності обставин, передбачених пунктом 128.2 статті 128 цього Кодексу, має право заявити вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої станом на дату визнання таких рішень, дій чи бездіяльності незаконними, у порядку, передбаченому законодавством. У такому разі доведенню підлягає лише протиправність рішень, дій чи бездіяльності стосовно особи.

4.25 Частиною першою статті 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

4.26 Регулювання, наявне у статті 1173 ЦК України, вказує, що відносини з відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, є приватноправовими.

4.27 Наявність у ПК України положень про відповідальність контролюючого органу перед платником податків не перетворює ці приватноправові відносини у публічно-правові, а вказівка у статті 114 ПК України (яка в цілому присвячена питанням шкоди) на можливість відшкодування шкоди не тільки у повному обсязі, але і у сталій сумі, не змінює правову природу стягуваної суми саме як шкоди, впливаючи лише на обставини, що підлягають доказуванню позивачем.

4.28 Слід зазначити, що звернення з позовом у цій справі не спрямоване на відновлення прав позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку ГУ ДПС, на відміну від справи № 922/506/19, на висновки Великої Палати Верховного Суду у якій покликався суд апеляційної інстанції, обґрунтовуючи необхідність розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства. Так, у контексті обставин справи № 922/506/19 суть спірних правовідносин полягала у відновленні податкового ліміту та поверненні позивачу з бюджету суми податкового кредиту, а тому відносини між сторонами виникли із бюджетного та податкового законодавства та фактично стосуються повноважень відповідачів щодо повернення ПДВ, тобто заявлена у справі вимога про стягнення збитків за своєю суттю є вимогою вирішити публічно-правовий спір щодо зобов`язання відповідачів вчинити дії з відновлення податкового ліміту та стан відповідних бюджетних розрахунків, на що Велика Палата звернула увагу у пункті 5.26. постанови від 03.03.2020.

4.29 У справі ж, що розглядається, заявляючи вимогу про відшкодування шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, позивач не ставить позовної вимоги про вирішення публічно-правового спору.

4.30 Тому відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України заявлені у позові вимоги мають вирішуватися за правилами цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу учасників спору.

4.31 Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 405/4179/18, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі.

4.32 Що ж до посилання суду апеляційної інстанції на правову позицію відображену у постанові Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 916/978/19, то у постанові від 01.03.2023 у справі № 925/556/21 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків у наведеній постанові, звернувши увагу, що КГС ВС у справі № 916/978/19 помилково ототожнив правовідносини в публічно-правовому спорі про зобов`язання органів державної влади відновити в системі електронного адміністрування та відшкодувати позивачу раніше нараховані суми ПДВ (податкового кредиту), який виник із бюджетного та податкового законодавства і має розглядатись за правилами адміністративного судочинства (див. пункти 5.18 та 5.26 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.03.2020 у справі № 922/506/19), з правовідносинами, що склались у спорі за позовом покупця, який не був учасником публічно-правових відносин між продавцем і органами державної влади щодо реєстрації податкової накладної, однак стверджував, що їх дії унеможливили реалізацію його майнового інтересу на збільшення податкового кредиту (див. пункти 4.2, 4.3 постанови КГС ВС від 16.09.2020 у справі № 916/978/19).

4.33 Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає про те, що цей спір підлягає розгляду у порядку господарського судочинства (з урахуванням суб`єктного складу учасників спору), оскільки позивач заявив вимогу про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, котра не містить вимог щодо вирішення публічно-правового спору (див. mutatis mutandis пункт 18 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 405/4179/18).

4.34 Отже, колегія суддів погоджується з доводами скаржника про те, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про віднесення цієї справи до юрисдикції окружного адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства, а тому порушив пункт 1 частини 1 статті 231 ГПК України.

4.35 Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду, що передбачено пунктом 2 частини 1 статті 308 ГПК України.

4.36 Згідно з частиною 6 статті 310 ГПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

4.37 За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржена постанова підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. Тому касаційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 315, 317 ГПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Підприємства об`єднання громадян ?Ремсервісплюс? громадської організації ?Харківське обласне об`єднання осіб з інвалідністю ?Слов`янська єдність?" у справі № 922/3180/25 задовольнити.

Постанову Східного апеляційного господарського суду від 06.02.2026 скасувати, а справу направити до Східного апеляційного господарського суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Г. М. Мачульський

(із окремою думкою)

Судді Є. В. Краснов

Л. І. Рогач

На підставі частини 3 статті 314 ГПК України постанову оформила суддя Рогач Л. І.