РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.04.2026Справа № 910/13971/25

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ЕЙР ПРОДАКТС Україна"
доТовариства з обмеженою відповідальністю «АЙС КЛІН УКРАЇНА»
простягнення 2 284 697,71 грн
Суддя Підченко Ю.О.
Секретар судового засідання Панасюк Ю.М.
Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Берьозкіна Ю.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/13971/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЙР ПРОДАКТС Україна" (далі також - позивач, ТОВ "ЕЙР ПРОДАКТС Україна") до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЙС КЛІН УКРАЇНА» (далі також - відповідач, ТОВ «АЙС КЛІН УКРАЇНА») про стягнення заборгованості за Договором від 13 вересня 2023 року № АР/08/2023/D у загальному розмірі 2 284 697,71 грн, з яких прострочена заборгованість за поставлений товар: 1 984 634,40 грн та пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання в сумі: 300 063,31 грн.

27.11.2025 відповідачем подано відзив, у якому повідомлено, що погашення заявленої до стягнення заборгованості відбувається щоденно, а сторони розглядають можливість мирного врегулювання спору.

Позивач, у свою чергу, 08.12.2025 надав відповідь на відзив та повідомив, що Товариство готове розглянути питання розтермінування сплати заборгованості виключно за умови вжиття відповідачем суттєвих та активних дій, спрямованих на підтвердження своїх намірів, а саме: погашення не менше 40-50% заборгованості з подальшим розтермінуванням сплати залишку.

13.01.2026 позивач долучив докази надіслання акту звірки розрахунків відповідачу.

20.01.2026 позивачем подано клопотання про проведення підготовчого засідання за відсутності його представника, а відповідач звернувся із заявою про відкладення.

З огляду на те, що в підготовчому провадженні здійснено дії передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, суд вирішив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 05.03.2026.

02.03.2026 позивачем подано заяву про розгляд справи без участі його представника. Крім того, позивач повідомив, що сума боргу та пені залишається незмінною й надав Акт звірки розрахунків.

Також, 03.03.2026 позивач долучив свою письмову відповідь на пропозицію відповідача щодо мирного врегулювання спору.

Відповідач, у свою чергу, 05.03.2026 долучив докази оплати суми боргу та заявив про відкладення судового засідання.

Зважаючи на надходження вказаних вище заяв та клопотань, суд керуючись положеннями ст. 207 ГПК України вважає за необхідне долучити їх до справи та оголосити перерву в судовому засіданні до 09.04.2026.

06.04.2026 позивачем подано клопотання про розгляд справи без участі його представника, а 07.04.2026 надав Акт звірки розрахунків й повідомив, що сума боргу становить 1 816 955,04 грн, а сума пені залишилась без змін.

Відповідач у свою чергу, 09.04.2026 долучив докази оплати суми основного боргу, та просив закрити провадження у справі в частині стягнення 1 859 798,00 грн.

Оскільки представник позивача в судове засідання 09.04.2026 не прибув, то суд, керуючись ч. 6 ст. 202 ГПК України оголосив стислий зміст позовної заяви.

Представник відповідача, у свою чергу, наполягав на закритті провадження в частині сплаченої суми боргу та надав пояснення щодо решти позовних вимог.

Рішення в даній справі ухвалено з урахуванням ст.ст. 219, 220, 233 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

13.09.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕЙР ПРОДАКТС УКРАЇНА» (як постачальником) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АЙС КЛІН УКРАЇНА» (як покупцем) було укладено договір № АР/08/2023/D (далі також - договір), за умовами якого постачальник поставляє покупцю товар на умовах DDP - склад покупця, місцезнаходження: м. Київ, вул. Козацька, 124/5, згідно правил ІНКОТЕРМС в редакції 2020. Постачання товару покупцю здійснюється спеціалізованою дорожньою цистерною постачальника та приймається покупцем в його спеціалізовану ємність, що передбачена для тривалого зберігання товару і збереження його якісних показників та відповідає вимогам по завантаженню товару вказаної якості.

У розділі 5 договору сторони погодили, що продавець здійснює прийом поставленого йому постачальником товару на підставі видаткової накладної. Взамін постачальнику надається оригінал на одержання товару уповноваженою особою покупця, яка також підписує примірник товарно-транспортної накладної для постачальника. Супровідними документами, що підтверджують факт поставки товару і мають звітний характер для сторін вважаються товарно-транспортна накладна, видаткова накладна та рахунок-фактура постачальника.

Згідно з п. 6.1. договору, ціна товару буде складати 11 964 грн/т з ПДВ.

Покупець здійснює оплату за поставлену партію товару на банківський рахунок постачальника згідно рахунку-фактури протягом 14 календарних днів з моменту поставки (п. 6.3. договору).

Відповідно до п. 10.2. договору, цей договір діє з дати його укладення до 13.09.2026. Договір автоматично продовжує свою дію на кожний наступний рік за відсутності заперечень сторін.

Як стверджує позивач, на підставі договору постачальником регулярно здійснюються поставки, що підтверджується супровідними документами: видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, рахунками-фактури, тощо.

Протягом усього періоду, покупець регулярно допускає порушення взятих на себе грошових зобов`язань, в частині своєчасної оплати отриманого товару.

Станом на день подання позовної заяви зобов`язання покупця в частині оплати за поставлений товар, поставлений в період з 18.09.2023 по 07.11.2025 виконані не в повному обсязі.

Згідно Акту звірки взаємних розрахунків, заборгованість за поставлений товар станом на 10.11.2025 року становить 1 984 634,40 грн.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись, здебільшого на наступне:

- погашення заборгованості здійснюється щоденно, що підтверджується платіжними інструкціями, що додаються і відображено в акті звірки;

- затримки в своєчасності оплат пояснюються оголошеним воєнним станом в Україні, бойовими діями, ракетними ударами, відключенням електроенергії, перебоями з логістикою, що суттєво ускладнює та робить неможливим стабільне ведення господарської діяльності відповідача;

- порушення ланцюгів оплат контрагентів суттєво впливає на можливість відповідача здійснювати розрахунки у нормальному режимі;

- контрагенти ТОВ "АЙС КЛІН УКРАЇНА" яким поставляється продукція, що виробляється із поставленої позивачем сировини несвоєчасно розраховуються, що призводить до неможливості здійснення своєчасних розрахунків з позивачем про що неодноразово наголошувалося в усному спілкуванні;

- відповідач неодноразово інформував позивача про тимчасові труднощі та свою готовність вирішити спір у досудовому та мирному порядку, шляхом узгодження графіку погашення заборгованості або реструктуризації платежів;

- ТОВ "АЙС КЛІН УКРАЇНА" є добросовісним контрагентом і зберігає готовність продовжувати погашення заборгованості, не допускаючи її збільшення, та пропонує позивачу узгодити прийнятний сторонам механізм добровільного врегулювання.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № АР/08/2023/D від 13.09.2023, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

За змістом ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З наявних у матеріалах справи фактичних даних вбачається, що позивач поставив відповідачу товар у період з 18.09.2023 по 07.11.2025, однак відповідач у передбачені договором строки за товар не розрахувався, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 1 984 634,40 грн.

Факт поставки та отримання товару не заперечувався відповідачем та підтверджується товарно-транспортними накладними та видатковими накладними, які наявні в матеріалах справи.

Крім того, на підтвердження своїх вимог позивач неодноразово долучав до справи Акти звірки розрахунків з відповідачем.

Суд наголошує, що сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо (зокрема не може засвідчувати факт належного, або неналежного виконання зобов`язань з перевезення), оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Таким чином, акти звірки є суто бухгалтерськими документами за якими бухгалтерії підприємств-учасників певних господарських операцій звіряють бухгалтерський облік цих операцій (у контексті визначення дебіторської або кредиторської заборгованості), а наявність чи відсутність будь-яких зобов`язань сторін підтверджується первинними документами - договором, накладними, рахунками тощо.

Надані позивачем первинні документи підтверджують факт виконання позивачем обов`язків з поставки та не підтверджують виконання відповідачем оплати поставленого товару в передбачені договором строки.

Наявність обов`язку відповідача щодо сплати позивачу 1 984 634,40 грн вартості поставленого товару підтверджується матеріалами справи.

Втім, після відкриття провадження у справі відповідачем було надано докази оплати суми основного боргу за спірний період у загальному розмірі 1 859 798,00 грн.

Сплативши за товар відповідач фактично визнав, що поставка на його користь відбулась, а товар він прийняв за відповідними видатковими накладними та товарно-транспортними накладними.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Так, господарський суд закриває провадження у справі з підстав відсутності предмета спору, якщо наявними в матеріалах справи доказами підтверджується відсутність предмета спору, зокрема, у випадку припинення його існування (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Однак, слід зауважити, що закриття провадження у справі на підставі Господарського процесуального кодексу України можливе у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина може зумовлювати відмову в позові, а не закриття провадження у справі (така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 13/51-04).

Тож, з урахуванням наданих позивачем доказів оплати суми основного боргу, суд дійшов висновку, що провадження у справі в частині стягнення заборгованості в сумі 1 859 798,00 грн підлягає закриттю за відсутністю предмета спору відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

У той же час, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача, викладених у поясненнях від 07.04.2026 щодо того, що сума боргу становить 1 816 955,04 грн. Адже, як вбачається з наданого позивачем Акту звірки, він включає до суми боргу поставки, що відбулися після 07.11.2025, а це не входить до предмета спору в даній справі.

Тому позовні вимоги про стягнення суми основного боргу, з урахуванням здійснення відповідачем часткової оплати вже після подання позову до суду, підлягають задоволенню на суму 124 836,40 грн.

Крім суми основного боргу позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 300 063,31 грн за загальний період нарахування з 10.10.2023 по 14.10.2025. Розрахунок здійснено з урахуванням строків поставки кожної партії товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України унормовано, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 7.2. договору, у випадку прострочення терміну оплати за товар покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла протягом періоду існування заборгованості, від суми простроченої оплати за кожен день такого прострочення.

Перевіривши розрахунок пені, судом встановлено, що вказаний розрахунок виконано вірно, з урахуванням передбачених договором строків оплати, а позовні вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню на суму 300 063,31 грн. Відповідач контррозрахунку пені не надав, доводів позивача щодо нарахованих штрафних санкцій належними та допустимими доказами не спростував.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 встановлено право на ефективний засіб юридичного захисту.

А кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснюють свої офіційні повноваження (п. 73 рішення у справі «Пантелеєнко проти України» від 29.06.2006).

Отже, як визначено в п. 28 рішення у справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006, відповідно до встановленого прецедентного права суду втручання має підтримувати «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи.

В п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2012 у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (Заява № 387/03), зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими, узгодженими.

Судом зроблено оцінку кожного аргументу, наведеного учасниками справи, з`ясовані мотиви визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування в даному спорі, в тому числі застосовано до спірних правовідносин норму права та вказано мотиви такого застосування, що відповідає положенням ст. 238 ГПК України.

Враховуючи всі фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення боргу в сумі 1 859 798,00 грн та про задоволення решти позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України, зважаючи на задоволення позовних вимог, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Крім того, зважаючи на закриття провадження в справі в частині, суд вважає за необхідне вирішити питання про повернення позивачу з Державного бюджету України сплаченого судового збору у відповідній частині.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 219, 220, 231, 232, 233, 237, 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі № 910/13971/25 в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЙР ПРОДАКТС Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЙС КЛІН УКРАЇНА» про стягнення 1 859 798,00 грн основного боргу.

2. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЙР ПРОДАКТС Україна" задовольнити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АЙС КЛІН УКРАЇНА» (03039, м. Київ, вул. Грінченка Миколи, 18; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЙР ПРОДАКТС Україна" (04213 м. Київ, пр-т Героїв Сталінграду, 53-Б, оф. 2; ) заборгованість в розмірі 124 836,40 грн, пеню в розмірі 300 063,31 грн та судовий збір в розмірі 6 373,49 грн.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "ЕЙР ПРОДАКТС Україна" (04213 м. Київ, пр-т Героїв Сталінграду, 53-Б, оф. 2; ) з Державного бюджету України 27 896,97 грн судового збору, про що після набрання рішенням законної сили постановити відповідну ухвалу.

5. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 15.04.2026 року.

Суддя Ю.О.Підченко