ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"17" квітня 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/40/26

Господарський суд Закарпатської області у складі судді Мірошниченка Д.Є., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Перечинський Стеатит" від 14.042026 ( вх.№ 02.3.1-02/3396/26 від 14.04.2026) про забезпечення позову у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Перечинський Стеатит", м.Перечин Закарпатської області

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіліс Ужгород", м.Ужгород

про визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності правочину

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Перечинський Стеатит" звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіліс Ужгород", у якому просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу об`єкту незавершеного будівництва від 25.11.2016, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Перечинський Стеатит" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кіліс Ужгород" та зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Кіліс Ужгород" повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Перечинський Стеатит" незавершене будівництво, об`єкт житлової нерухомості, ступінь готовності 33 % (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 232), який розташований за адресою: Закарпатська обл., Ужгородський район, м. Перечин, вул. Ужгородська, буд. 39 А, на земельній ділянці кадастровий номер :01:006:0155 площею 0,22 га.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 907/40/26 визначено головуючого суддю Мірошниченка Д. Є., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.01.2026.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 27.01.2026 суд постановив прийняти таку до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначити на 18.02.2026 о 10:00 год. та встановити учасникам справи строк на подання заяв по суті спору.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 18.02.2026 суд постановив відкласти підготовче засідання на 18.03.2026 о 10:30 год. з підстав, наведених у ній.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 18.03.2026 суд постановив закрити підготовче провадження та призначити справу № 907/40/26 до судового розгляду по суті на 15.04.2026 о 10:00 год.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 15.04.2026 судом постановлено відкласти розгляд справи по суті на 29.04.2026 о 10:30 год., з підстав наведених у ній.

14.04.2026 за вх.№ 02.3.1-02/3396/26 через підсистему "Електронний суд" до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Перечинський Стеатит" від 14.04.2026 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на незавершене будівництво - об`єкт житлової нерухомості, ступінь готовності 33 % (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 232), який розташований за адресою Закарпатська обл., Ужгородський район (раніше Перечинський район), м. Перечин, вул. Ужгородська, буд. 39 А на земельній ділянці кадастровий номер :01:006:0155 площею 0,22 га, що у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрований за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кіліс Ужгород" (ідентифікаційний код 40943072), оскільки вважає, що невжиття у даній справі заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Заяву обґрунтовує наявністю спору щодо неправомірного набуття відповідачем права власності на об`єкт нерухомого майна незавершене будівництво багатоквартирного житлового будинку ступенем готовності 33 %, що розташований за адресою: Закарпатська обл., Ужгородський район, м. Перечин, вул. Ужгородська, 39 А.

Вважає, що існує реальний ризик можливого виведення спірного об`єкту нерухомого майна на пов`язану юридичну особу з метою істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у даній справі.

Зазначає, що відсутність обмежень щодо розпорядження спірним майном створює можливість повторного відчуження на користь пов`язаних осіб, передачі майна третім особам з метою неможливості виконання судового рішення про визнання недійсним правочину та може потребувати повторного звернення за захистом порушених прав позивача.

Крім того, звертає увагу, що відповідач не забезпечує явку свого представника в судові засідання, не подав відзиву на позов, що, на думку позивача, свідчить про на намір відповідача здійснити перешкоди шляхом відчуження майна на іншу особу після прийняття рішення по суті в цій справі. Така поведінка не може розцінюватися як звичайна процесуальна пасивність, а у сукупності з наведеними у позові обставинами свідчить про підготовку до відчуження майна або інших дій, спрямованих на ускладнення виконання рішення суду.

За таким обставин, заявник не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення речового права позивача.

Відтак, вважає, що накладення арешту на майно, що перебуває у володінні відповідача, є співмірним із заявленими позовними вимогами та випливає з фактичних обставин справи, оскільки через ризик відчуження майна на користь третіх осіб невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту незавершеного будівництва може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача у випадку задоволення його позову та призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду .

Згідно з частиною 1 статті 140 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У даному випадку суд не вбачає необхідності здійснення виклику учасників справи для з`ясування додаткових обставин, з огляду на вказані заявником підстави та спосіб забезпечення позову, а також зважаючи на процесуально стислі строки розгляду заяви.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення виходячи з такого.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначено у статті 136 ГПК України, згідно з якою господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У статті 137 ГПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема:

- накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1 частини 1);

- забороною відповідачу вчиняти певні дії (пункт 2 частини 1);

- забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання (пункт 4 частини 1).

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

При вирішенні питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду або незабезпечення таким рішенням ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 4 статті 137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17).

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову (висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 08.09.2020 у справі №910/1261/20, від 25.09.2020 № 921/40/20).

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 916/1572/19).

Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

При використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03.12.2020 у справі № 911/1111/20).

Статтею 129-1 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав вжиття заходів забезпечення позову, суд враховує, зокрема, висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 23.03.2020 у справі № 910/7338/19, згідно з яким невжиття наведених позивачем у заяві про забезпечення позову заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у справі (у разі задоволення позову), ефективний захист або поновлення порушених прав або інтересів позивача, оскільки у разі, якщо до закінчення розгляду цієї справи відповідач здійснить розпорядження своїм майном або частиною майна у будь-який спосіб, зокрема відчужить своє майно (частину майна) на користь інших осіб (у тому числі шляхом продажу, дарування, передачі в управління або оренду, поділу, виділу, внесення до статутного капіталу, передачі у володіння та користування третім особам, найм, передачі в іпотеку та/або заставу, будь-якого іншого обтяження), то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить ефективний захист та поновлення його порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких він звернувся з позовом у цій справі.

Предметом позову у даній справі визначено визнання недійсним договору купівлі-продажу об`єкту незавершеного будівництва від 25.11.2016, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Перечинський Стеатит" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кіліс Ужгород", посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Хребтань Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 2004, та застосування наслідків недійсності правочину шляхом зобов`язання відповідача повернути позивачу об`єкт незавершеного будівництва.

Позов заявлено з тих підстав, що договір купівлі-продажу від 25.11.2016 об`єкту незавершеного будівництва є недійсним на підставі частини 1 статті 215 та частин 1, 3, 5 статті 203, 232 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), а саме договір не відповідає вимогам ЦК України щодо вимог про дотримання принципу добросовісності та розумності, а волевиявлення позивача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, оскільки договір укладено внаслідок незаконного захоплення управління товариством позивача; договір укладено не в інтересах товариства позивача, оскільки вартість об`єкту незавершеного будівництва була суттєво заниженою; оспорюваний договір не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, оскільки не відбулось фактичної оплати вартості майна; договір було вчинено внаслідок зловмисної домовленості представником позивача з відповідачем.

Таким чином, виконання в майбутньому судового рішення у даній справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи перебуватиме у власності відповідача спірне нерухоме майно, відтак, суд погоджується з думкою заявника, що застосування заходу забезпечення позову, обраного позивачем, безпосередньо пов`язане із предметом позову та є способом забезпечити гарантії виконання судового рішення.

Верховний Суд у постанові від 09.06.2023 у справі № 37з-23 зазначав, що можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (вказана правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22).

З огляду на наведене, господарський доходить висновку про існування взаємозв`язку між обраними заявником заходами забезпечення позову шляхом накладення арешту на незавершене будівництво об`єкт житлової нерухомості, ступінь готовності 33 % (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 232), який розташований за адресою Закарпатська обл., Ужгородський район (раніше Перечинський район), м. Перечин, вул. Ужгородська, буд. 39 А на земельній ділянці кадастровий номер :01:006:0155 площею 0,22 га до набрання рішенням у справі № 907/40/26 законної сили.

Згідно зі статями 73, 74, 77, 79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення із заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Судом встановлено, що наявні в матеріалах справи докази є належними, достатніми та допустимими доказами на підтвердження обставин, якими заявник обґрунтував необхідність вжиття заходів забезпечення позову у даній справі.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово наголошував на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує всім "право на суд", яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу.

Зокрема, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (§§ 60, 61 рішення від 13.01.2011 у справі "Кюблер проти Німеччини").

При цьому, згідно з рішенням ЄСПЛ від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) ЄСПЛ також вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У рішенні ЄСПЛ від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" зазначено, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Отже, заходи забезпечення позову, без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь позивача вже не призведе до захисту прав або інтересів позивача, по який він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені "правом на суд".

З урахуванням наведеного вище, господарський суд виснує, що запропоновані заявником заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на незавершене будівництво, об`єкт житлової нерухомості, ступінь готовності 33 % (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 232), який розташований за адресою Закарпатська обл., Ужгородський район (раніше Перечинський район), м. Перечин, вул. Ужгородська, буд. 39 А на земельній ділянці кадастровий номер :01:006:0155 площею 0,22 га, не порушують та не обмежують права будь-яких осіб, в тому числі і відповідача, а лише встановлюють певні обмеження, наявність яких сприятиме ефективному захисту прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Перечинський Стеатит" в межах одного та саме цього судового провадження без нових звернень до суду.

При цьому суд враховує, що такі заходи забезпечення позову як накладення арешту на спірне нерухоме майно також не є перешкодою у здійсненні Товариством з обмеженою відповідальністю "Кіліс Ужгород" господарської діяльності та не обумовлюють настання для останнього негативних наслідків матеріального або нематеріального характеру від вжиття судом таких заходів забезпечення позову. В той час вжиття цих заходів забезпечення позову забезпечить існування становища учасників судового спору (балансу інтересів сторін) до остаточного вирішення питання щодо наявності або ж відсутності підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним та застосування відповідних наслідків.

Згідно з частинами 5, 6 статті 140 ГПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до змісту частин 1-4 статті 141 ГПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснене шляхом: 1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; 2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову.

При вирішенні питання зустрічного забезпечення, з метою забезпечення збалансованості інтересів учасників спору, суд вважає за доцільне застосувати захід зустрічного забезпечення шляхом зобов`язання позивача внести на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі 65 996,65 грн, що складає 10% від вартості спірного майна відповідно до умов оспорюваного договору, що, в свою чергу є пропорційним застосованим судом заходам забезпечення позову та ймовірним, у зв`язку з цим, негативним наслідкам для відповідача у даній справі чи інших осіб, чиї права або охоронювані законом інтереси можуть бути порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову.

Слід також звернути увагу заявника, що відповідно до частин 7, 8 статті 141 ГПК України особа, за заявою якої застосовані заходи забезпечення позову із застосуванням зустрічного забезпечення, протягом визначеного судом строку має надати суду документи, що підтверджують надання зустрічного забезпечення.

Якщо особа, за заявою якої застосовані заходи забезпечення позову, не виконує вимоги суду щодо зустрічного забезпечення у визначений судом строк, суд скасовує ухвалу про забезпечення позову та про зустрічне забезпечення.

Керуючись 2, 4, 5, 7, 13, 14, 15, 74, 86, 136-140, 232-235, 255 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Перечинський Стеатит" від 14.04.2026 (вх.№ 02.3.1-02/3396/26 від 14.04.2026) про забезпечення позову задовольнити.

2. Накласти арешт на незавершене будівництво, об`єкт житлової нерухомості, ступінь готовності 33 % (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 232), який розташований за адресою Закарпатська обл., Ужгородський район, м. Перечин, вул. Ужгородська, буд. 39 А на земельній ділянці кадастровий номер :01:006:0155 площею 0,22 га.

3. Застосувати зустрічне забезпечення шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Перечинський Стеатит" (89200, Закарпатська обл., Ужгородський район, м. Перечин, вул. Червоноармійська, буд. 33, ) внести на депозитний рахунок Господарського суду Закарпатської області (; рахунок в форматі IBAN UA0018459; ДКСУ м. Київ; МФО 820172) грошові кошти в сумі 65 996,65 грн (шістдесят п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто шість гривень 65 коп.) у десятиденний строк з дня постановлення ухвали.

Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Перечинський Стеатит" (89200, Закарпатська обл., Ужгородський район, м. Перечин, вул. Червоноармійська, буд. 33, )

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Кіліс Ужгород" (88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Собранецька, буд. 150, кім. 101, ).

Ця ухвала набирає законної сили з 17.04.2026, підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень, та може бути пред`явлена до виконання у строк, передбачений статтею 12 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу складено та підписано 17.04.2026.

Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Д. Є. Мірошниченко