За позовомБайєр Інтеллекчуел Проперті ГмбХ (Bayer Intellectual Property Gmbh)
до1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична компанія «Віола» 2. Міністерства охорони здоров`я України
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідача 2:Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України»
пропорушення права інтелектуальної власності на винахід та зобов`язання вчинити дії,
Суддя Босий В.П.
секретар судового засідання Дупляченко Ю.О.
Представники учасників справи:
від позивача:Безродний А.Ю.;
від відповідача 1:Любченко О.М.;
від відповідача 2:не з`явився;
від третьої особи:не з`явився.
Байєр Інтеллекчуел Проперті ГмбХ (Bayer Intellectual Property Gmbh) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична компанія «Віола» та Міністерства охорони здоров`я України про порушення права інтелектуальної власності на винахід та зобов`язання вчинити дії.
14.04.2026 до Господарського суду міста Києва від представника Байєр Інтеллекчуел Проперті ГмбХ (Bayer Intellectual Property Gmbh) надійшла заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 500,00 Євро, витрати на проведення експертизи у сфері інтелектуальної власності у розмірі 73 500,00 грн. та витрати на вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи, у розмірі 4 618,84 грн.
20.04.2026 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична компанія «Віола» надійшли заперечення, в яких заявник стверджує про невідповідність заявлених судових витрати критеріям реальності і розумності їхнього розміру, у зв`язку з чим просить суд відмовити в задоволенні заяви позивача.
21.04.2026 до Господарського суду міста Києва від представника Байєр Інтеллекчуел Проперті ГмбХ (Bayer Intellectual Property Gmbh) надійшли заперечення, в яких позивач надав пояснення стосовно заперечень Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична компанія «Віола».
Представник позивача в судове засідання з`явився, надав пояснення по суті заяви, підтримав її та просив суд стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.
Представник відповідача 1 в судове засідання з`явився, надав пояснення по суті заявлених позивачем судових витрат, заперечив проти їх стягнення.
Згідно із ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Суд відзначає, що позивачем заявлено про подання доказів судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду та такі докази подано у строк встановлений процесуальним законодавством.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Позивач стверджує, що у зв`язку із розглядом даної справи ним були понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 500,00 Євро, витрати на проведення експертизи у сфері інтелектуальної власності у розмірі 73 500,00 грн. та витрати на вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи, у розмірі 4 618,84 грн., які просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична компанія «Віола».
В ухвалі Господарського суду міста Києва від 08.04.2026 суд дійшов висновку про покладення судового збору за подання позовної заяви та за подання заяви про забезпечення позову на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична компанія «Віола» на підставі ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, зробивши висновок про те, що подання даного позову було зумовлено саме діями Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична компанія «Віола».
У вирішенні питання про розподіл заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, витрат на проведення експертизи у сфері інтелектуальної власності та витрат на вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи, суд не вбачає підстав для відступлення від свого висновку, викладеного в ухвалі від 08.04.2026, проте вирішення питання про покладення вказаних судових витрат на Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична компанія «Віола» буде здійснюватись з урахуванням, зокрема доведеності таких витрат та відповідності їх критеріям реальності та розумності їхнього розміру.
Частиною 4 статті 127 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Так, позивачем заявлено про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична компанія «Віола» витрат на проведення експертизи у сфері інтелектуальної власності у даній справі у розмірі 73 500,00 грн. На підтвердження понесення таких витрат позивач посилається на сам висновок експерта №270-01 від 09.02.2026, договір з експертом, рахунок №8 від 16.01.2026 та платіжну інструкцію №37 від 28.01.2026.
Отже, виходячи із встановлених обставин, характеру спірних у даній справі правовідносин та предмета а доказування у справі, суд дійшов висновку про те, що позивач для захисту своїх прав та інтересів вимушений був понести витрати на складання висновку експерта №270-01 від 09.02.2026.
Відповідно до рахунку №8 від 16.01.2026 та платіжної інструкції №37 від 28.01.2026, позивачем були оплачені Фізичній особі-підприємцю Петренко С.А. (який безпосередньо проводив експертизу та складав висновок №270-01 від 09.02.2026) послуги проведення експертизи у сфері інтелектуальної власності відповідно до договору про надання послуг №06/2026 від 16.01.2026 у розмірі 73 500,00 грн.
Разом з тим, в матеріалах справи відсутній договір про надання послуг №06/2026 від 16.01.2026, а договір про надання послуг №45/1/2025 від 23.09.2025, копія якого подана позивачем, передбачає проведення іншої експертизи, ніж та, що міститься у висновку №270-01 від 09.02.2026, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити чи пов`язані заявлені позивачем витрати у розмірі 73 500,00 грн. саме з розглядом даної справи та дійшов висновку про відмову в покладенні таких витрат на Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична компанія «Віола».
Стосовно витрат на вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи, у розмірі 4 618,84 грн., судом встановлено, що такі витрати пов`язані із виготовленням витребуваних у Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2026 матеріалів, необхідних для розгляду даної справи, які повністю були сплачені позивачем згідно із платіжною інструкцією №170 від 07.04.2026.
Суд вважає вказані витрати пов`язаними з розглядом даної справи, а їх розмір обґрунтованим, у зв`язку з чим дійшов висновку про покладення їх на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична компанія «Віола».
Стосовно витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 12 500,00 грн., суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).
В обґрунтування заявлених судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано наступні докази: договір про надання правничої допомоги №105 від 05.12.2023, додаток №105-20 від 11.12.2025 до договору про надання правничої допомоги №105 від 05.12.2023, рахунок №105-20 від 08.04.2026.
За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (надалі - «Закон») договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 1 Закону представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону).
Згідно із статтею 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Частиною п`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Згідно з частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Вказану правову позицію викладено у постанові від 17.09.2019 Верховного Суду по справі №910/4515/18.
Згідно з ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.
Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 року).
Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.
До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення віл 27.10.1993 Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»).
У п. 26 рішення від 15.05.2008 Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.
Дослідивши опис наданих послуг адвоката позивача, приймаючи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, суд погоджується із доводами відповідача 1 та дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним із складністю справи та наданими адвокатом послугами, витраченим часом, обсягом цих послуг. Таким чином, за висновками суду, заявлений адвокатом до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям, що наведені у ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України.
Приймаючи до уваги наведене вище в сукупності та з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і розумності їхнього розміру, суд прийшов до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на правничу допомогу не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову (п. 2 ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).
В даному випадку, суд дійшов висновку про необхідність покладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична компанія «Віола» витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 70 000,00 грн., що є пропорційним предмету спору, складності даної справи та обсягом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатами.
Враховуючи викладене та керуючись ст. 129, 130, 234, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд,
2. Дана ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та підлягає оскарженню.
Повна ухвала складена: 27.04.2026.
Суддя В.П. Босий