ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

30 березня 2026 року м. Черкаси справа №925/1254/25

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Чевгуза О.В., з секретарем судового засідання Брус Л.П., за участю представників:

від прокурора: Барбаш О.А. прокурор відділу Черкаської обласної прокуратури,

від позивачів не з`явилися,

від відповідача 1: Левчук А.С. за довіреністю,

від відповідача 2 не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Черкаської області у місті Черкаси справу

за позовом Заступника керівника Смілянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі

1. Смілянської міської ради,

2. Північного офісу Держаудитслужби,

3. Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю Черкасиенергозбут,

2. Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Смілянської міської ради

про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 360 355,49 грн,

ВСТАНОВИВ:

Господарським судом Черкаської області розглядається справа за позовом Заступника керівника Смілянської окружної прокуратури (Прокурор) в інтересах держави в особі 1. Смілянської міської ради (позивач 1, Рада), 2. Північного офісу Держаудитслужби, 3. Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області (позивач 3, Управління) до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю Черкасиенергозбут (відповідач 1), 2. Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Смілянської міської ради (відповідач 2, Управління ЖКГ) про:

визнання недійсними додаткових угод № 4 від 03.06.2020, № 5 від 01.10.2020, № 6 від 05.10.2020, № 7 від 16.12.2020, № 8 від 16.12.2020 до договору № 3 від 29.01.2020 про закупівлю електричної енергії, укладеного між Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Смілянської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю Черкасиенергозбут;

стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасиенергозбут" (вул. Благовісна, 166, м. Черкаси, Черкаська область, 18002, ) на користь Смілянської міської ради Черкаської області (вул. Незалежності, 37, м. Сміла, Черкаський район, Черкаська область, 20701, ) кошти у розмірі 360 355,49 грн;

з покладенням на відповідача 1 судових витрат: судового збору в розмірі 16 436,24 грн.

Ухвалою від 17.10.2025 Господарський суд Черкаської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, справу постановив розглядати за правилами загального позовного провадження.

03.11.2025 від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву з клопотанням про призначення лінгвістичної експертизи.

06.11.2025 від Прокурора надійшли заперечення на клопотання про призначення експертизи у справі.

Ухвалою від 19.11.2025 Господарський суд Черкаської області клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Черкасиенергозбут від 11.11.2025 про зупинення провадження задовольнив; провадження у справі № 925/1254/25 зупинив до завершення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24.

05.01.2026 від Прокурора надійшло клопотання про поновлення провадження у справі, оскільки постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 залишено без задоволення касаційну скаргу ТОВ Енергетичне партнерство, постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2024 та рішення Господарського суду Сумської області від 26.06.2024 залишено без змін.

Ухвалою від 02.02.2026 Господарський суд Черкаської області провадження у справі поновив.

16 лютого 2026 року від відповідача 1 надійшло клопотання про залишення позову без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України).

У підготовче засідання представники позивачів та відповідача 2 не з`явилися. Від Смілянської міської ради 18.03.2026 надійшла заява, якою позивач повідомляє суд, що підтримує позовні вимоги Прокурора в повному обсязі, вважає їх обґрунтованими, спрямованими на захист інтересів територіальної громади та на відновлення законності у сфері використання бюджетних коштів під час здійснення публічних закупівель та просить розгляд справи здійснювати без участі представника Ради.

18.03.2026 від Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Смілянської міської ради до канцелярії суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника Управління, з урахуванням обставин, викладених у позові, наданих доказів та відповідно до вимог чинного законодавства.

Інші учасники справи про причини неявки суд не повідомили. Про дату, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлені належним чином.

У судовому засіданні, що відбулося 19.03.2026 за участю прокурора та представника відповідача 1, представник відповідача просив задовольнити клопотання про залишення позову без розгляду та підтримав клопотання про призначення експертизи з підстав зазначених у клопотанні. Прокурор заперечила щодо призначення експертизи та залишення позову без розгляду з підстав зазначених у письмових запереченнях на подані відповідачем 1 клопотання. Суд дослідив докази, заслухав сторін та перейшов до стадії ухвалення рішення, оголосив перерву у судовому засіданні.

У судовому засіданні, що відбулося 30.03.2026 суд підписав вступну та резолютивну частини ухвали та долучив її до матеріалів справи.

Розглянувши заяву представника відповідача 1 про залишення позову без розгляду, після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

Посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 03.12.2025 № 6-р(ІІ)/2025 з підстав того, що окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність із 01.01.2027, ст. 131-1 Конституції України, ст. 11, 53 Господарського процесуального кодексу України, відповідач вважає, що у спірних правовідносинах звернення прокурора з вимогами про недійсність частин правочину у сфері закупівель не може вважатися виключним випадком представництва прокуратурою інтересів держави в суді, прокурор немає і відповідного порядку для такого представництва. Позивач, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, не підписував позовну заяву та не висловлював свою позицію щодо заявленого позову.

Прокурор заперечуючи проти заяви зазначає, що зі змісту рішення Конституційного Суду України вбачається, що ним не нівельовано конституційну функцію, якою наділені органи прокуратури України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, однак визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами в тім, що вони не наводять вичерпного переліку виключних випадків за наявності яких органи прокуратури можуть здійснювати представництво інтересів держави в суді, що призводить до правової невизначеності.

Окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», визнані неконституційними, втрачають чинність з 01 січня 2027 року.

У пункті 4 резолютивної частини цього ж Рішення чітко вказано, що воно не поширюється на правовідносини щодо представництва прокурором інтересів держави в суді, які виникли під час чинності зазначених приписів та продовжують існувати після втрати ними чинності.

Отже, Конституційний Суд України не лише відтермінував втрату чинності норм закону, але й прямо захистив ті правовідносини, які вже були ініційовані органами прокуратури.

За доводами прокурора, об`єктивно означає, що інтереси держави залишалися незахищеними. Ця підтверджена доказами бездіяльність становить той самий «виключний випадок», який наділяє прокурора правом та обов`язком здійснити захист інтересів держави у межах повноважень, наданих п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Згідно з ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Згідно з абз. 2 ч. 5 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» регламентовано особливості представництва інтересів громадянина або держави в суді, що полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Судом враховано, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 звернула увагу, що бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Судом встановлено, що рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 03.12.2025 № 6-р(II)/2025 у справі № 3-28/2024(59/24) за конституційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейнір Бізнес Груп» щодо відповідності Конституції України (конституційності) приписів абзацу першого частини третьої, абзаців першого, другого, третього частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (щодо представництва прокурором інтересів держави в суді):

1. Визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), абзаци перший, другий, третій частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами.

2. Визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами в тім, що вони надають прокуророві можливість здійснювати представництво інтересів держави в суді у зв`язку з нездійсненням або неналежним здійсненням захисту цих інтересів органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

3. Окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність із 1 січня 2027 року.

4. Рішення Конституційного Суду України не поширюється на правовідносини щодо представництва прокурором інтересів держави в суді, які виникли під час чинності окремих приписів абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнаних неконституційними, та продовжують існувати після втрати ними чинності.

5. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.

Отже, відповідно до абзаців 3, 4 резолютивної частини цього рішення окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», визнані неконституційними, втрачають чинність із 01.01.2027. Рішення Конституційного Суду України не поширюється на правовідносини щодо представництва прокурором інтересів держави в суді, які виникли під час чинності окремих приписів абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII зі змінами, визнаних неконституційними, та продовжують існувати після втрати ними чинності.

З огляду на вказане суд встановив, що прокурор довів наявність підстав для представництва інтересів держави в суді у цій справі та виконав приписи статті 23 Закону України «Про прокуратуру», а тому немає підстав для залишення без розгляду позову прокуратури в інтересах держави за наведеного відповідачем обґрунтування.

Розглянувши подане представником відповідача 1 клопотання про призначення експертизи, заслухавши заперечення прокурора та доводи представника відповідача 1, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання з таких підстав та мотивів.

Згідно з положеннями ст. 181 ГПК України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.

Згідно з п.п. 6, 8, 10, 16, 19 ч. 2 ст. 182 ГПК України у підготовчому засіданні суд з`ясовує, чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі; вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста; вирішує заяви та клопотання учасників справи; з`ясовує розмір заявлених сторонами судових витрат; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 42 ГПК України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання.

Відповідно до ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 98 ГПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України "Про судову експертизу" - судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Спеціальні знання - це професійні знання, отримані в результаті навчання, а також навички, отримані обізнаною особою в процесі практичної діяльності в різноманітних галузях науки, техніки та інших суспільно корисних галузях людської діяльності, які використовуються разом з науково-технічними засобами під час проведення експертизи. Змістом спеціальних знань є теоретично обґрунтовані і перевірені практикою положення і правила, які можуть відноситися до будь-якої галузі науки, техніки, мистецтва тощо.

Необхідність судової експертизи в господарському судочинстві зумовлена тим, що в процесі здійснення правосуддя суд стикається з необхідністю встановлення таких фактів (обставин), дані про які потребують спеціальних досліджень. Експертиза - це науковий, дослідницький шлях до висновків, які формулюються у висновку експерта, про фактичні обставини справи.

Експертиза призначається у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування, рішення суду має прийматися у повній відповідності з нормами процесуального та матеріального права, з повним та об`єктивним дослідженням обставин та доказів. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12.04.2018 у справі № 914/1023/17 та від 24.01.2018 у справі № 917/50/17.

В Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дульський проти України" (Заява № 61679/00) від 01.06.2006 зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури.

Призначення експертизи є правом, а не обов`язком господарського суду, при цьому питання щодо призначення експертизи вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням предмета, підстав позову та обставин справи.

Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 27.04.2021 у справі №927/685/20.

Отже, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування, а також призначення експертизи є правом, а не обов`язком господарського суду.

В обґрунтування клопотання про призначення лінгвістичної експертизи представник відповідача 2 зазначив, що на його думку, існує множинність інтерпретацій п.2 ч.5 ст. 41 Закону України Про публічні закупівлі у редакції Закону України № 1530-IX від 03.06.2021, і відмінні інтерпретації передбачають відмінні юридичні наслідки, що є підставою для призначення лінгвістичної експертизи. Тому для правильного вирішення даної справи є необхідність отримання експертного лінгвістичного висновку щодо об`єктивного значення п.2 ч.5 ст. 41 Закону України Про публічні закупівлі у редакції Закону України № 1530-IX від 03.06.2021.

З огляду на предмет та підстави позову, суд доходить до висновків, що представником відповідача 1 не наведено жодних мотивів необхідності та доцільності призначення експертизи з поставлених питань та не наведено обґрунтування яким чином поставлені питання та висновок експерта стосуються предмету доказування у даній справі, у зв`язку з чим підстави для призначення лінгвістичної експертизи відсутні.

Таким чином, суд вважає, що для з`ясування обставин, що мають значення для вирішення даної справи, відсутня необхідність у спеціальних знаннях у сфері іншій, ніж право, без яких відповідні обставини встановити неможливо, тому відмовляє в задоволенні клопотання представника відповідача 1 про призначення експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

У ході проведення підготовчого засідання господарський суд здійснив усі передбачені ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Отже, підготовче провадження підлягає закриттю з призначенням справи до судового розгляду по суті.

Керуючись статтями 99, 177, 180-185, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Черкаської області

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю Черкасиенергозбут (відповідач 1) про залишення позову без розгляду відмовити.

У задоволенні клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю Черкасиенергозбут (відповідач 1) про призначення лінгвістичної експертизи відмовити.

Закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 11 год. 00 хв. 30 квітня 2026 року.

Засідання провести в приміщенні Господарського суду Черкаської області м. Черкаси, бул. Шевченка, 307, зал судових засідань 219, тел. канцелярії (0472) 31-21-49.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://court.gov.ua/fair/.

Роз`яснити учасникам справи, що за загальним правилом, в силу положень п. 2 ч. 2 ст. 202 ГПК України неявка в судове засідання учасника справи без повідомлення про причини неявки не є підставою для відкладення засідання.

Попередити представників сторін про те, що їх неявка не перешкоджає суду провести розгляд справи по суті.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному ст. 235 ГПК України і не може бути оскаржена окремо від рішення суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 16 квітня 2026 року.

Суддя О.В. Чевгуз