ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"27" квітня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/159/24

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р. В.,

розглянувши скаргу (вх. № 2-804/26 від 24.04.2026) прокурора Спеціалізованої екологічної прокуратури Миколаївської обласної прокуратури Ярмошевича Олександра Олександровича на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича

у справі № 916/159/24

за позовом Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» (68003, Одеська область, м. Чорноморськ, проспект Миру, 28; )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» (65025, Одеська обл., Лиманський район, 21-й км Старокиївського шосе, будинок 30А; ),

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

1) Товариство з обмеженою відповідальністю «МИКОЛАЇВБУДЦЕТР» (54018, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Космонавтів, буд. 61-В, офіс 2; ),

2) Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРАНІТ-001» (65026, Одеська обл., місто Одеса, Грецька площа, будинок 1, офіс 6; )

про стягнення 15 000 000,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні господарського суду перебувала справа № 916/159/24 за позовом Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» до Товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК-17», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «МИКОЛАЇВБУДЦЕТР», Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНІТ-001» про стягнення 15 000 000,00 грн.

Рішенням від 15.07.2024 позов задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» на користь Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» 15 000 000,00 грн заборгованості, 180 000,00 грн витрат зі сплати судового збору.

15.08.2024 на виконання рішення видано наказ.

24.04.2026 за вх. № 2-804/26 до Господарського суду Одеської області надійшла скарга прокурора Спеціалізованої екологічної прокуратури Миколаївської обласної прокуратури Ярмошевича Олександра Олександровича (далі - Скаржник, Прокурор) на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича (далі - Приватний виконавець), в якій Прокурор просить:

- зупинити проведення аукціону, призначеного на 04.05.2026 та реалізацію нежитлових приміщень офісу загальною площею 37.1 кв.м, за адресою: Одеська область, м. Одеса, вулиця Троїцька, будинок 1, приміщення 12, через електронні торги (СЕТАМ) у виконавчому провадженні №77750877, лот № 597394, на час судового розгляду даної скарги.

- зупинити проведення аукціону, призначеного на 04.05.2026 та реалізацію нежитлових приміщень офісу загальною площею 286.8 кв.м, за адресою: Одеська область, м. Одеса, вулиця Троїцька, будинок 1, через електронні торги (СЕТАМ) у виконавчому провадженні №77750877, лот № 597395, на час судового розгляду даної скарги;

- визнати неправомірними дії Приватного виконавця щодо оголошення аукціону та передачі на реалізацію нежитлових приміщень офісу загальною площею 37.1 кв.м, за адресою: Одеська область, м. Одеса, вулиця Троїцька, будинок 1, приміщення 12, через електронні торги (СЕТАМ) у виконавчому провадженні №77750877, лот № 597394, та зобов`язати Приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника);

- визнати неправомірними дії Приватного виконавця щодо оголошення аукціону та передачі на реалізацію нежитлових приміщень офісу загальною площею 286.8 кв.м, за адресою: Одеська область, м. Одеса, вулиця Троїцька, будинок 1, через електронні торги (СЕТАМ) у виконавчому провадженні №77750877, лот № 597395, та зобов`язати Приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Скаргу мотивовано тим, що Приватний виконавець, в порушення вимог законодавства, вчиняє дії щодо реалізації майна, на яке накладено обтяження у виді арешту в рамках кримінального провадження. Прокурор звертає увагу, що у випадку відчуження такого майна кримінальному провадженню буде спричинена шкода.

Розглянувши скаргу Прокурора на дії Приватного виконавця, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, постановлених у порядку господарського судочинства, врегульовано положеннями розділу VI "Судовий контроль за виконанням судових рішень" Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Стаття 339-1 ГПК України визначає, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Ураховуючи, що Прокурор не є стороною виконавчого провадження, відкритого у межах цієї господарської справи, суд вважає, що Скаржник не віднесений до переліку осіб, які мають право звернутися до суду із відповідною скаргою на дії Приватного виконавця під час виконання судового рішення. Тобто, Прокурор не наділений процесуальним правом на оскарження дій та рішень Приватного виконавця в порядку статті 339-1 ГПК України, що виключає можливість розгляду його скарги в межах цієї справи.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 18.08.2025 у справі № 908/2006/23.

Наведений висновок також узгоджується з викладеною у постанові від 27.03.2019 у справі № 823/359/18 позицією Великої Палати Верховного Суду, яка, переглядаючи в межах адміністративного провадження ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі за позовом товариства до приватного виконавця про визнання недійсною й скасування вимоги, вважала помилковим висновки судів попередніх інстанцій про те, що спірні правовідносини виникли під час виконання рішення господарського суду в іншій справі, а тому спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства тим судом, який видав виконавчий документ (наказ).

Проаналізувавши норми Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України), Закону України "Про виконавче провадження", а саме статтю 15, яка визначає хто є сторонами виконавчого провадження, а також норми статті 339 ГПК України, Велика Палата Верховного Суду вважала, що товариство, яке не є стороною виконавчого провадження, відкритого в межах господарської справи, не наділене процесуальним правом щодо оскарження вимоги приватного виконавця в порядку статті 339 ГПК України.

При цьому Велика Палата Верховного Суду зауважила, що з огляду на норми статті 339 ГПК України та частини першої статті 287 КАС України цей спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Тобто, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 27.03.2019 у справі № 823/359/18 висловила позицію, яка узагальнено полягає в тому, що особа, яка не є стороною виконавчого провадження і не наділена процесуальним правом оскарження вимоги приватного виконавця в порядку, визначеному ГПК України, може реалізувати відповідне право в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічні висновки щодо відсутності у заявника як особи, яка не є учасником виконавчого провадження, права звертатися до суду зі скаргою на дії виконавця у порядку, передбаченому статтею 447 (зараз стаття 447-1) Цивільного процесуального кодексу України, яка за змістом аналогічна статті 339-1 ГПК України, викладені в постановах Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 522/15037/15-ц, від 19.12.2018 у справі № 740/3428/17 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі № 676/5081/16-ц.

Суд зазначає, що нормою частини першої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" дійсно визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Отже, наведена норма дає право оскаржити дії виконавця щодо виконання судового рішення (1) сторонам спору, (2) іншим учасникам спору, (3) іншим особам, втім лише тим, які є учасниками виконавчого провадження.

Таке висновується з того, що норма частини першої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" обумовлює право звернення названим вище, зокрема, іншим особам, до суду, який видав виконавчий документ, саме у порядку, передбаченому законом, яким є Розділ VI ГПК України "Судовий контроль за виконанням судового рішення", оскільки у цій нормі відсутнє зазначення про право на оскарження в порядку, передбаченому "цим Законом".

Так, стаття 339-1 ГПК України імперативно обмежує коло осіб, наділених правом на звернення в порядку контролю за виконанням судового рішення до суду, який розглянув справу, лише тими особами, які є учасниками виконавчого провадження, і які можуть не бути ані сторонами спору, ані іншими учасниками справи.

Аналіз вказаних норм закону і відповідна судова практика у сукупності є підставою для висновку про те, що спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, у разі оскарження дій/бездіяльності приватного, державного виконавця щодо виконання судового рішення особою, яка не є стороною виконавчого провадження, в даному випадку Прокурором, котрий прагне уникнути можливої шкоди від вчинення Приватним виконавцем дій в рамках виконавчого провадження ВП № 77750877.

При цьому суд звертає увагу, що статтею 53 КАС України передбачено право Прокурора у визначених законом випадках звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовами, вступати за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті тощо.

Разом з тим, згідно з ч.ч. 4, 5 цієї ж статті прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Прокурор також не позбавлений права на звернення до адміністративного суду із заявою про забезпечення позову в порядку глави 10 розділу І КАС України (перші дві вимоги Прокурора у поданій ним скарзі за своєю суттю пов`язані саме із вжиттям заходів забезпечення позову).

Положення Розділу VІ ГПК України не містять приписів як саме має діяти суд у випадку звернення особи, котра не є стороною виконавчого провадження, зі скаргою на дії виконавця.

Водночас, частиною 10 статті 11 ГПК України унормовано, що якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права).

З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне застосувати положення частини 10 статті 11 ГПК України щодо аналогії закону, а саме положення пункту 1 частини 1 статті 175 ГПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Враховуючи вищенаведені приписи ГПК України, господарський суд дійшов висновку про відмову у прийнятті до розгляду скарги (вх. № 2-804/26 від 24.04.2026) Прокурора на дії Приватного виконавця.

Додатково суд вважає за необхідне звернути увагу Прокурора, Приватного виконавця та учасників справи № 916/154/24 на таке.

Задовольняючи скаргу ПАТ "МТБ БАНК" (позивача у справі № 916/159/24 та стягувача у виконавчому провадженні № 77750877), господарський суд в ухвалі від 21.07.2025 у справі № 916/159/24 водночас зазначив, що скарга розглядалася виключно в межах доводів скаржника щодо неправомірного відкладення Приватним виконавцем виконавчих дій з огляду на застосування до боржника санкцій. Інші обставини щодо можливості вчинення Приватним виконавцем дій, направлених на примусове виконання судового рішення, судом не досліджувалися, оскільки банк у скарзі на них не посилався, в той час як відповідно до ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відтак, у цій ухвалі суд виснував, що Приватний виконавець, при застосуванні процедури звернення стягнення на майно боржника, має діяти у повній відповідності до Закону України «Про виконавче провадження», зокрема з урахуванням положень Розділу VII відповідного Закону «Порядок звернення стягнення на майно боржника».

Отже, задоволення скарги банку та зобов`язання Приватного виконавця відповідно до ухвали від 21.07.2025 у справі № 916/159/24 вчинити необхідні дії, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», у виконавчому провадженні № 77750877 щодо звернення стягнення на майно боржника, стало результатом бездіяльності Приватного виконавця, яка полягала у неправомірному відкладенні виконавчих дій лише у зв`язку з його наміром дочекатися від Міністерства юстиції України роз`яснень з приводу порядку вчинення виконавчих дій щодо боржника, який знаходиться під санкціями.

Вказані обставини суд виклав у мотивувальній частині ухвали від 26.01.2026 у справі № 916/159/24, відмовляючи Приватному виконавцю у задоволенні його заяви про роз`яснення судового рішення.

Інші обставини можливості або ж неможливості вчинення Приватним виконавцем дій у виконавчому провадженні № 77750877 при розгляді скарги, за результатами якої було постановлено ухвалу від 21.07.2025 у справі № 916/159/24, судом не досліджувалися, так як банк у скарзі на них не посилався, як і сам Приватний виконавець у своїх листах та постановах, котрі суд досліджував при розгляді скарги, не відмовляв банку (стягувачу) у вчиненні виконавчих дій саме у зв`язку з наявністю арештів належного боржнику нерухомого майна.

Натомість в ухвалі від 23.09.2025 у справі № 916/159/24 суд, відмовляючи Приватному виконавцю у задоволенні заяви про встановлення порядку виконання судового рішення, встановивши за результатами розгляду вказаної заяви наявність арештів нерухомого майна боржника, виклав чітку позицію, що накладений в межах кримінального провадження арешт на майно боржника є в будь-якому випадку перешкодою для реалізації такого майна, в тому числі шляхом проведення прилюдних торгів.

У цій ухвалі господарський суд, крім іншого, виснував: "… наявність арешту та заборони відчуження майна боржника - ТОВ СПМК-17, який було накладено ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.09.2021 по справі № 490/5308/21 у кримінальному провадженні з метою забезпечення спеціальної конфіскації, конфіскації майна як заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, а також відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), що застосований раніше, ніж арешт приватного виконавця - Колечка Дмитра Миколайовича у виконавчому провадженні на користь стягувача - ПАТ МТБ Банк, свідчить про неможливість примусової реалізації нерухомого майна боржника на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.".

Керуючись ст. 11, 175, 234, 235, 339, 339-1 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у прийнятті до розгляду скарги (вх. № 2-804/26 від 24.04.2026) прокурора Спеціалізованої екологічної прокуратури Миколаївської обласної прокуратури Ярмошевича Олександра Олександровича на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича у справі № 916/159/24.

Ухвала набирає законної сили 27.04.2026 та може бути оскаржена до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги в строк, визначений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Р.В. Волков