номер провадження справи 17/25/26
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2026 Справа № 908/245/26

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі головуючого судді Корсун В.Л. розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників матеріали справи № 908/245/26

за позовною заявою: товариства з обмеженою відповідальністю ГІГАБІТ ЛТД, 69002, м. Запоріжжя, вул. Слобідська, буд. 49

до відповідача: акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, 69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14

про стягнення 152 313,76 грн

СУТЬ СПОРУ:

03.02.26 до Господарського суду Запорізької області в системі Електронний суд надійшла позовна заява за вих. від 03.02.26 товариства з обмеженою відповідальністю ГІГАБІТ ЛТД (далі ТОВ ГІГАБІТ ЛТД) до акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (надалі АТ Запоріжжяобленерго) про стягнення заборгованості за договорами від 10.01.22 № 490122, № 500122, № 510122, № 520122 та від 12.01.22 № 530122, № 540122 у розмірі 152 313,76 грн, з яких: 103 895,04 грн основного боргу, 37 437,16 грн індексу інфляції (інфляційних втрат) та 10 981,56 грн - 3 % річних.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи № 908/245/26 між суддями від 03.02.26, вказану позовну заяву передано на розгляд судді Корсуну В.Л.

Ухвалою від 09.02.26 судом позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/245/26 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (без виклику) учасників справи.

19.02.26 до суду в системі «Електронний суд» надійшов відзив за вих. від 19.02.26 на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечує проти позовних вимог та просить суд відмовити позивачу в задоволені позову повністю.

05.03.26 до суду в системі «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі за вих. від 05.03.26 № 2, в яких представник позивача надає пояснення по справі та заперечення проти відзиву відповідача за вих. від 19.02.26.

09.03.26 до суду в системі «Електронний суд» надійшли заперечення за вих. від 09.03.26 № 908/256/26 на додаткові пояснення позивача, в якому представник відповідача заперечує проти вимог позивача та просить суд відхилити, як необґрунтовані та такі, що суперечать фактичним обставинам справи додаткові пояснення позивача, а також просить суд відмовити позивачу в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи положення ч. 1, ч. 4 ст. 116 та ст. 248 ГПК України, граничним строком розгляду цієї справи судом є 10.04.26 включно.

Частиною 1 ст. 251 ГПК України передбачено, що відзив подається протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 166 ГПК України, відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Згідно із ч. 4 ст. 167 ГПК України, заперечення подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання заперечення, який дозволить іншим учасниками справи отримати заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Частинами 1-3 ст. 252 ГПК України визначено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через 30 днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом 30 днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.

Згідно із ч. 5 та ч. 7 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше 5 днів з дня отримання відзиву.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Як свідчать наявні матеріали справи, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін ні позивач, ні відповідач суду не надали. Докази зворотнього в матеріалах цієї справи відсутні.

Судом прийнято до розгляду: відзив відповідача за вих. від 19.02.26 на позовну заяву, додаткові пояснення позивача за вих. від 05.03.26 № 2 та заперечення відповідача за вих. від 09.03.26 № 908/256/26 на додаткові пояснення позивача.

В обґрунтування своєї правової позиції позивач у позовній заяві за вих. від 03.02.26 та у додаткових поясненнях по справі за вих. від 05.03.26 зазначив, що відповідач в порушення умов договорів: від 10.01.22 № 490122, № 500122, № 510122 та № 520122, від 12.01.22 № 530122 та № 540122 не здійснив роботи з розробки проектної документації, а саме робочого проекту «Прокладання волоконно-оптичної лінії зв`язку на опорах ПЛ-6(10)кВ, 0,4 кВ ПАТ «Запоріжжяобленерго» ТОВ «Гігабіт ЛТД» в с. Заповітне, в с. гуртове, в с. Благовіщенка, в с. Іванівка, в с. Примірне та в с. Новоукраїнка Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області. При цьому, позивачем було оплачено вартість робіт з проектування за вказаними договорами у розмірі 103 895,04 грн. У відповідності до п. 9.1. однотипних договорів, строк їх дії закінчився 31.10.22. Позивач не отримував від відповідача жодного повідомлення щодо неможливості виконання ним своїх зобов`язань, а також не отримував жодної відповіді на вимоги про повернення коштів. А тому, просить суд стягнути з відповідача суму попередньої оплати за договорами від 10.01.22 № 490122, № 500122, № 510122 та № 520122, від 12.01.22 № 530122 та № 540122 у розмірі 103 895,04 грн. Крім того, позивач просить суд (на підставі ст. 625 ЦК України) стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 10 981,56 грн та 37 437,16 грн індексу інфляції (інфляційних втрат) за користування чужими коштами.

Відповідач заперечив проти позовних вимог з підстав викладених у відзиві за вих. від 19.02.26 на позовну заяву та в запереченнях за вих. від 09.03.26 № 908/256/26 на додаткові пояснення позивача. Просить суд відмовити позивачу в задоволені позовних вимог в повному обсязі та зазначивши при цьому, що:

- з моменту укладення договорів і по теперішній час позивач не звертався до відповідача з заявою про розірвання вказаних договорів у встановленому законом порядку або заявою про відмову від виконання робіт (відмову від договорів). Позивач не ставив питання про втрату інтересу щодо подальшого виконання робіт, не просив відповідача внести зміни до укладених договорів або змінити об`єкти, щодо яких можуть бути виконані проектні роботи. Тобто, на час спірних правовідносин відповідач готовий виконати проектні роботи за наявності відповідних пропозицій від позивача та після деокупації територій. Оскільки договори є чинними, правові підстави для повернення авансу як «безпідставно набутих коштів» відсутні;

- позивачем при поданні позову недотримані вимоги щодо надання обґрунтованого розрахунку заявлених позовних вимог (п. 3 ч. 3 ст. 162 ГПК України);

- у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач звертався до відповідача із листами з приводу відмови від виконання робіт чи пропозиціями щодо розірвання договорів. Отже, позивачем не доведено обставину виникнення у відповідача обов`язку з повернення коштів у порядку, передбаченому ст. 530 ЦК України;

- обґрунтовуючи позовні вимоги позивач намагається кваліфікувати авансові платежі за діючими договорами як безпідставно набуті кошти у відповідності до ст. 1212 ЦК України, що суперечить усталеній практиці Верховного Суду;

- відповідно до обставин справи, позивач нараховує відповідачу 3 % річних та інфляційні втрати з 23.03.22. За твердженням відповідача, така правова позиція позивача суперечить правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду щодо сфери застосування ст. 625 ЦК України, оскільки відсутній характер грошового зобов`язання;

- об`єкти проектування, визначені вищезазначеними договорами, знаходяться у насалених пунктах Запорізької області, які згідно з Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих території (МінТОТ) № 309 від 22.12.22 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російськоюфФедерацією» та наказу Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.25 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» є тимчасово окупованими з березня 2022 року;

- відповідно до ст. 617 ЦК України, особа звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо це сталося внаслідок непереборної сили. Згідно зі ст. 614 ЦК України, особа не несе відповідальності за порушення зобов`язання, якщо це сталося не з її вини. Оскільки окупація територій унеможливила проведення проектних вишукувань, прострочення виконання робіт не є виною відповідача;

- Європейський суд з прав людини у справі «Brumarescu v. Romania» наголошує на важливості принципу правової визначеності. Позивач, знаючи про факт окупації територій у 2022 році, не вживав заходів щодо розірвання договорів, чим сприяв «штучному накопиченню інфляційних втрат». Це суперечить принципу добросовісності (ст. 3 ЦК України) та свідчить про намір позивача покласти на відповідача «надмірний «Sporrong and Lonnroth v. Sweden»). Індивідуальний тягар» (справа «Sporrong and Lonnroth v. Sweden»);

- факт військової агресії та тимчасової окупації територій населених пунктів Велика Знам`янка, Водяне та м. Кам`янка-Дніпровська є загальновідомим фактом, який відповідно до ч. 3 ст. 75 ГПК України не потребує доказуванню;

- об`єкти проектування фізично знаходяться на непідконтрольній Україні території (наказ Мінреінтеграції № 309). Професійний учасник ринку (позивач) не міг не знати про ці обставини протягом трьох років;

- закінчення строку виконання робіт за договором підряду не тотожне автоматичному припиненню дії договору в цілому. Відповідно до ст. 631 ЦК України, договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, якщо інше не встановлено самим договором. Позивач не надав доказів реалізації свого права на відмову від договорів у порядку ч. 2 ст. 849 ЦК України.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

З урахуванням дії режиму воєнного стану, повітряними тривогами в м. Запоріжжі, а також наявними випадками відключеннями будівлі суду від електропостачання, в Господарському суді Запорізької області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Відтак, з метою забезпечення учасників справи правом на належний судовий захист, справу розглянуто у розумні строки враховуючи вищевказані обставини та факти.

При цьому, судом враховано, що:

- у відповідності до ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається;

- станом на час прийняття та підписання процесуального рішення у цій справі по суті спору бойові дії ведуться на території Запорізької області, а не в місті Запоріжжя;

- прийом документів Господарським судом Запорізької області здійснюється в паперовому та електронному вигляді;

- сторони по справі користуючись правами визначеними ст. ст. 42, 46 ГПК України, вправі клопотати та подавати заяви у справі як в паперовому, так і в електронному вигляді.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

10.01.22 та 12.01.22 між товариством з обмеженою відповідальністю ГІГАБІТ ЛТД (Замовник) та публічним акціонерним товариством Запоріжжяобленерго (Виконавець) укладено однотипні договори № 490122, № 500122, № 510122 та № 520122, № 530122 та № 540122 (Договори).

Відповідно до п. 1.1. Договорів, у порядку та на умовах, визначених цими договорами, Виконавець бере на себе зобов`язання своїми силами, засобами за замовленням Замовника виконати роботи з розробки проектної документації, а саме робочого проєкту «Прокладання волоконно-оптичної лінії зв`язку на опорах ПЛ-6(10)кВ, 0,4 кВ ПАТ «Запоріжжяобленерго» ТОВ «Гігабіт ЛТД» в с. Гуртове, в с. Заповітне, в с. Благовіщенка, в с. Іванівка, в с. Примірне та в с. Новоукраїнка Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області» (роботи), а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи.

Пунктом 1.2. Договорів визначено, що обсяг та вартість робіт вказується у договірній ціні (Додаток № 2), складеному Виконавцем, що є невід`ємною частиною договорів.

Згідно із п. 1.3. Договорів, результатом виконання робіт за цими договорами є розроблена Виконавцем проектна документація, а саме робочий проєкт «Прокладання волоконно-оптичної лінії зв`язку на опорах ПЛ-6(10)кВ, 0,4 кВ ПАТ «Запоріжжяобленерго» ТОВ «Гігабіт ЛТД» в с. Гуртове, в с. Заповітне, в с. Благовіщенка, в с. Іванівка, в с. Примірне та в с. Новоукраїнка Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області».

У відповідності до п. 1.4. Договорів, технічні умови (копія) (Додаток 1) є підставою для початку робіт. Виконавець приступає до виконання робіт протягом 2 робочих днів після надходження грошових коштів на поточний рахунок Виконавця у розмірі, зазначеному у п. 2.3. цих договорів. Строк закінчення виконання робіт: 26.07.22.

Строки виконання робіт можуть бути змінені (збільшені) у разі: збільшення обсягу робіт; зміни Замовником вихідних даних на проектування; дій обставин, що не можуть контролюватися сторонами; у випадку, передбаченому п. 3.4. цих договорів. У разі зміни строків виконання робіт сторони підписують додаткову угоду до цих договорів (п. 1.5. Договорів).

Пунктом 2.1. Договорів визначено вартість робіт, а саме:

- за Договором від 10.01.22 № 490122 становить 3 275,20 грн, ПДВ (20 %) 655,04 грн, разом з ПДВ 3 930,24 грн;

- за Договором від 10.01.22 № 500122 становить 5 963,00 грн, ПДВ (20 %) 1 192,60 грн, разом з ПДВ 7 155,60 грн;

- за Договором від 10.01.22 № 510122 становить 35 066,00 грн, ПДВ (20 %) 7 013,20 грн, разом з ПДВ 42 079,20 грн;

- за Договором від 10.01.22 № 520122 становить 31 506,00 грн, ПДВ (20 %) 6 301,20 грн, разом з ПДВ 37 807,20 грн;

- за Договором від 12.01.22 № 530122 становить 8 188,00 грн, ПДВ (20 %) 1 637,60 грн, разом з ПДВ 9 825,60 грн;

- за Договором від 12.01.22 № 540122 становить 2 581,00 грн, ПДВ (20 %) 516,20 грн, разом з ПДВ 3 097,20 грн.

Відповідно до п. 2.2. Договорів, розрахунок між Замовником і Виконавцем по даних договорах проводиться Замовником в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця.

Згідно із п. 2.3. Договорів, розрахунки за цими договорами проводяться Замовником шляхом попередньої оплати у розмірі 100 % від вартості робіт, зазначених у п. 2.1. вказаних договорів, протягом 5 календарних днів після підписання договорів.

Здача-приймання виконаних робіт здійснюється сторонами за актом здачі-приймання проєктних робіт (Акт) (п. 3.1. Договорів).

У відповідності до п. 3.2. Договорів, Викорнавець на протязі 3 робочих днів з моменту закінчення виконання робіт направляє Замовнику Акт. Датою отримання Замовником акту вважається:

- при направлені рекомендованим листом дата, вказана на фінансовому чеку почтового відділення, який підтверджує відправлення з урахуванням поштового пробігу документа (3 дні по місту, 5 днів по області);

- при направлені нарочним дата вручення Замовнику.

Пунктом 3.3. Договорів визначено, що Замовник зобов`язаний протягом 3 календарних днів з дати отримання Акту повернути Виконавцю підписаний Акт, або надати мотивовану відмову від підписання Акту, із переліком необхідних доробок, термінів та умов їх виконання.

Згідно із п. 3.7. Договорів, сторони домовились, що проєктна документація, а саме робочий проєкт «Прокладання волоконно-оптичної лінії зв`язку на опорах ПЛ-6(10)кВ, 0,4 кВ ПАТ «Запоріжжяобленерго» ТОВ «Гігабіт ЛТД» в с. Гуртове, в с. Заповітне, в с. Благовіщенка, в с. Іванівка, в с. Примірне та в с. Новоукраїнка Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області» передається Замовнику після оплати виконаних робіт згідно актом приймання-передачі, підписаного обома сторонами. Право власності на результат виконання робіт виникає у Замовника після підписання обома сторонами акту приймання-передачі робочого проєкту.

Відповідно до п. 4.2. Договорів, Виконавець зобов`язаний, зокрема, в обумовлений договорами строк виконати роботи і передати їх Замовнику в повному обсязі.

У випадку порушення зобов`язання, що виникає з цих договорів (порушення договорів), сторона несе відповідальність, визначену цими договорами та чинним законодавством України. Порушення договорів є їх невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цих договорів (п. 5.1. та п. 5.2. Договорів).

Пунктами 5.3. та 5.4. Договорів визначено, що сторона не несе відповідальності за порушення договорів, якщо воно виникло не з її вини. Сторона вважається невинуватою і не несе відповідальності за порушення договорів, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання цих договорів.

У відповідності до п. 6.1. Договорів, сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цими договорами у разі виникнення форс-мажору (обставин непереборної сили), які не існували під час укладання договорів та виникли поза волею сторін.

Форс-мажорні (п. 6.2. Договорів) обставини (обставини непереборної сили) це надзвичайні та невідворотні обставини, які об`єктивно впливають на виконання зобов`язань, передбачених умовами договорів, обов`язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу. Дія таких обставин може бути викликана, зокрема, непередбаченими обставинами, що відбуваються незалежно від волі і бажання сторони (загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись, ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго), дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дія суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, обмеження комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту тощо).

Сторона, що не можуть виконати зобов`язання за цими договорами унаслідок дії форс-мажору (обставин непереборної сили), повинна не пізніше ніж протягом 10-ти днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі. Документ, який засвідчує настання форс-мажору (обставин непереборної сили) та строку його (їх) дії є сертифікат, який видається Торгово-промисловою палатою України або регіональною торгово-промисловою палатою (п. 6.3. та п. 6.4. Договорів).

Відповідно до п. 6.5. Договорів, у разі коли строк дії форс-мажору (обставин непереборної сили) продовжується більше ніж 30-ти днів кожна із сторін у встановленому порядку має право розірвати ці договори.

Пунктом 9.1. Договорів визначено, що договори набирають чинності з моменту їх підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками і діють до 31.10.22 включно, а в частині проведення розрахунків до повного виконання стронами своїх грошових зобов`язань.

На виконання умов договору ТОВ ГІГАБІТ ЛТД здійснив попередню оплату у розмірі 100 % від вартості робіт, зазначених у п. 2.1. вказаних договорів на загальну суму 103 895,04 грн, що підтверджується заключними виписками АТ КБ «ПриватБанк» за період 14.01.22, 21.01.22 та 26.01.22, які долучені до матеріалів справи.

Згідно із вимогами за вих. від 14.10.25 № 1401, № 1402, № 1404, № 1405, № 1406 та № 1407, ТОВ ГІГАБІТ ЛТД вимагає у відповідача повернути попередню оплату вартості робіт за договорами від 10.01.22 № 490122, № 500122, № 510122, № 520122 та від 12.01.22 № 530122, № 540122, оскільки останнім невиконані роботи передбачені вказаними договорами. Крім того, позивач вимагає у відповідача сплатити суму інфляційних витрат та 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання.

Не виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо виконання робіт за договорами від 10.01.22 № 490122, № 500122, № 510122, № 520122 та від 12.01.22 № 530122, № 540122 стало підставою для звернення позивачем до суду щодо повернення попередньої оплати вартості робіт, з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних.

Оцінивши наявні у матеріалах справи документи (докази), суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2).

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1). У разі посилання учасника справи на невчинення ін. учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. У справах про невиконання боржником умов договору оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, якщо таке порушення може мати наслідком припинення права користування земельною ділянкою, що зазначена в аграрній ноті як місце вирощування, збирання, виробництва, переробки, зберігання та/або утримання майбутньої сільськогосподарської продукції, особа, яка передала в користування боржника за аграрною нотою таку земельну ділянку, повинна надати суду докази здійснення нею заходів досудового врегулювання спору, передбачених Законом України «Про аграрні ноти» (ч. 2). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3).

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1). Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2).

Згідно із ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1). Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (ч. 2).

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).

Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч. 1). Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2).

У відповідності до вимог ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2). Суд надає оцінку (ч. 3) як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із положеннями ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення зобов`язання (правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку), зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа мас право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, ч. 1 ст. 16 ЦК України.

Договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Між сторонами склались господарські правовідносини на підставі укладених між ними договорів від 10.01.22 № 490122, № 500122, № 510122, № 520122 та від 12.01.22 № 530122, № 540122, які є договорами про надання послуг.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно із ч. 1 ст. 903 цього Кодексу, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як вже зазначалось вище в тексті цього процесуального рішення судом, згідно із п. 2.3. Договорів, розрахунки за цими договорами проводяться Замовником шляхом попередньої оплати у розмірі 100 % від вартості робіт, зазначених у п. 2.1. вказаних договорів, протягом 5 календарних днів після підписання договорів.

На виконання умов договору ТОВ ГІГАБІТ ЛТД здійснив попередню оплату у розмірі 100 % від вартості робіт, зазначених у п. 2.1. вказаних договорів на загальну суму 103 895,04 грн, що підтверджується заключними виписками АТ КБ «ПриватБанк» за період 14.01.22, 21.01.22 та 26.01.22, які долучені до матеріалів справи.

У відповідності до п. 1.4. Договорів, технічні умови (копія) (Додаток 1) є підставою для початку робіт. Виконавець приступає до виконання робіт протягом 2 робочих днів після надходження грошових коштів на поточний рахунок Виконавця у розмірі, зазначеному у п. 2.3. цих договорів. Строк закінчення виконання робіт: 26.07.22.

Здача-приймання виконаних робіт здійснюється сторонами за актом здачі-приймання проектних робіт (Акт) (п. 3.1. Договорів).

Відповідач свого обов`язку щодо виконання робіт з розробки проєктної документації, а саме робочого проекту «Прокладання волоконно-оптичної лінії зв`язку на опорах ПЛ-6(10)кВ, 0,4 кВ ПАТ «Запоріжжяобленерго» ТОВ «Гігабіт ЛТД» в с. Гуртове, в с. Заповітне, в с. Благовіщенка, в с. Іванівка, в с. Примірне та в с. Новоукраїнка Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області» не приступив та не здійснив.

Відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідачем не заперечується те, що останнім не були виконані роботи з розробки проєктної документації, а саме робочого проєкту «Прокладання волоконно-оптичної лінії зв`язку на опорах ПЛ-6(10)кВ, 0,4 кВ ПАТ «Запоріжжяобленерго» ТОВ «Гігабіт ЛТД» в с. Гуртове, в с. Заповітне, в с. Благовіщенка, в с. Іванівка, в с. Примірне та в с. Новоукраїнка Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області» за договорами від 10.01.22 № 490122, № 500122, № 510122, № 520122 та від 12.01.22 № 530122, № 540122, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача щодо стягнення з відповідача 103 895,04 грн суми основного боргу. Відповідно, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 37 437,16 грн індексу інфляції за період з серпня 2022 року по грудень 2025 року та 10 981,56 грн 3 % річних за період з 27.07.22 по 02.02.26.

Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3 % річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлено інший розмір відсотків.

Судом встановлено, що граничний строк закінчення виконання робіт за договорами від 10.01.22 № 490122, № 500122, № 510122, № 520122 та від 12.01.22 № 530122, № 540122 є: 26.07.22 (п. 1.4. Договорів).

Перевіривши за допомогою комп`ютерної юридичної інформаційно-пошукової системи ЗАКОНОДАВСТВО розрахунок 3 % річних, а також період його нарахування, судом визнано розрахунок позивача таким, що виконано вірно. А тому, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 10 981,56 грн - 3 % річних.

Перевіривши за допомогою комп`ютерної юридичної інформаційно-пошукової системи ЗАКОНОДАВСТВО розрахунок індексу інфляції (інфляційних втрат), а також період його нарахування, судом визнано розрахунок позивача таким, що виконано вірно. А тому, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 37 437,16 грн індексу інфляції (інфляційних втрат).

Таким чином, судом задовольняються позовні вимоги в повному обсязі.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 рішення Європейського суду з прав людини у справі Салов проти України від 06.09.05).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Надточий проти України від 15.05.08 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.19 у справі № 902/761/18, від 20.08.20 у справі № 914/1680/18).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

При цьому, в контексті положень ст. 55 Конституції України (кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань), а також вимог ст. 4 ГПК України (право на звернення до суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується …), через надуманість та безпідставність, судом відхиляється твердження представника відповідача викладені у відзиві за вих. від 19.02.26 на позовну заяву та у запереченнях за вих. від 09.03.26 № 908/256/26 на додаткові пояснення позивача, про те, що заявлені вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими.

Суд відзначає, що у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи скористатися заходами правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Крім того, за змістом процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

При цьому, позивач самостійно визначає та обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України, у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі Руїс Торіха проти Іспанії). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також, у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Судом досліджено усі обставини даної справи та надано оцінку усім наявним у матеріалах справи доказам.

Крім того, враховуючи спірний характер правовідносин між сторонами суд вважає, що наведена міра обґрунтування даного судового процесуального рішення є достатньою у світлі конкретних обставин справи, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Наведене вище в тексті цього рішення спростовує всі твердження відповідача щодо правових підстав для відмови у задоволенні позову у цій справі.

Зокрема, судом не прийнято до уваги твердження відповідача щодо неправомірності застосування ст. 625 ЦК України до не грошових зобов`язань, оскільки у відповідності до п. 5.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про еякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.13 № 14, господарським судам необхідно мати на увазі, що за приписом ч. 5 ст. 11 ЦК України, грошове зобов`язання може виникати з рішення суду. Відтак, якщо певне зобов`язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (наприклад, у зв`язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми попередньої оплати в зв`язку з недопоставкою продукції) (в даному випадку повернення попередньої оплати за невиконані роботи у відповідності до договорів), відповідальність за невиконання такого зобов`язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з ч. 2 ст. 625 названого Кодексу.

Крім того, з огляду на те, що предметом спору в цій справі є невиконання умов шести договороів вказаних вище в тексті процесуального рішення у цій справі, судом через надуманість та безпідставність відхиляються також твердження представника відповідача з посилання на ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

Крім того, суд вважає за потрібне зазначити, що з матеріалів справи слідує, що при зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 328,00 грн (платіжна інструкція від 03.02.26 № 5114).

При цьому, враховуючи, що у справі № 908/245/26 заявлено вимогу майнового характеру, у розумінні Закону України Про судовий збір, у розмірі 152 313,76 грн, судовий збір за подання означеного позову із застосуванням коефіцієнту 0,8 становить 2 662,40 грн (2 662,40 грн = 3 328,00 грн х 0,8).

З даного слідує, що позивач сплатив суму судового збору у більшому розмірі, ніж передбачено. Сума зайво сплаченого судового збору складає 665,60 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи наведені приписи ГПК України, Закону України Про судовий збір, судом може бути повернуто зайво сплачену суму судового збору у розмірі 665,60 грн за наявності клопотання позивача щодо повернення надмірно сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 11, 13-15, 20, 24, 42, 46, 73-79, 86, 123, 129, 236-238, 240, 241, 247-252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю ГІГАБІТ ЛТД (69002, м. Запоріжжя, вул. Слобідська, буд. 49, ) 103 895 (сто три тисячі вісімсот дев`яносто п`ять) грн 04 коп. основного боргу, 10 981 (десять тисяч дев`ятсот вісімдесят одну) грн 56 коп. 3 % річних, 37 437 (тридцять сім тисяч чотириста тридцять сім) грн. 16 коп. індексу інфляції та 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15.04.26.

Суддя В.Л. Корсун