ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"24" квітня 2026 р. м. Київ

Справа № 911/1140/26

Суддя Господарського суду Київської області Ейвазова А.Р., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Київхліб» про видачу судового наказу про стягнення з Відділу освіти Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області заборгованості у розмірі 46 564,98грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Київхліб» (далі заявник; ТОВ «Київхліб») звернулося до Господарського суду Київської області з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з Відділу освіти Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області (далі боржник; ВО Рокитнянської СР) 46 564,98грн основного боргу.

В обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на порушення боржником зобов`язань за договором про закупівлю від 27.08.2025 №192 в частині оплати переданого товару в установлений договором строк.

Дослідивши подану заяву та додані до неї документи, суд вважає, що у задоволенні такої заяви слід відмовити з наступних з підстав.

Відповідно до ч.2 ст.12 ГПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно ч.ч.1,2 ст.147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, визначених ст.148 ГПК України, особі, якій належить право вимоги.

Як встановлено ч.1 ст.148 ГПК України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, ч.2 такої статті визначає, що особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Вимоги щодо форми та змісту заяви про видачу судового наказу визначені ст.150 ГПК України.

Так, відповідно до п.2 ч.2 ст.150 ГПК України у заяві повинно бути зазначено: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника, відомості про наявність або відсутність у заявника електронного кабінету.

Згідно зі ст.93 ЦК України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Відповідно до ч.4 ст.89 ЦК України дані про місцезнаходження юридичної особи вносяться до єдиного державного реєстру.

Частиною 1 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» встановлено, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

У поданій заяві заявник вказує адресу, яка не є адресою особи, що вказана заявником як боржник, що вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Так, відповідно до відомостей із вказаного реєстру, особа, яка вказана як боржник у поданій заяві та має ідентифікаційний код 44118312, зареєстрована за адресою: 09601, Київська обл., Білоцерківський р-н, с-ще Рокитне, вул. Заводська, буд. 2.

Отже, заявником при поданні до суду заяви про видачу судового наказу фактично зазначено неповну адресу боржника.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог ст.150 ГПК України.

З урахуванням зазначеного, суд відмовляє у видачі судового наказу за поданою заявою.

Згідно ч.1 ст.153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п.1, 2, 21, 8, 9 ч.1 ст.152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.152, ст.ст. 153-154, 233-234 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Київхліб» щодо стягнення з Відділу освіти Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області заборгованості у розмірі 46 564,98грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом десяти днів в порядку, передбаченому ст.257 ГПК України.

Суддя А.Р. Ейвазова