ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про забезпечення позову

22.04.2026м. ДніпроСправа № 917/478/26
Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Новікова Р.Г., розглянувши матеріали клопотання Приватного підприємства «Екобіз» від 21.04.2026 про забезпечення позову у справі

за позовом Приватного підприємства «Екобіз» м. Полтава

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вента. ЛТД» м. Дніпро

про стягнення суми боргу у розмірі 153872грн44коп, пені у розмірі 81998грн81коп, 3% річних у розмірі 8466грн75коп, інфляційних витрат у розмірі 31202грн15коп

Суддя Новікова Р.Г.

ВСТАНОВИВ: Приватне підприємство «Екобіз» звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вента. ЛТД» з позовом про стягнення суми боргу у розмірі 153872грн44коп, пені у розмірі 81998грн81коп, 3% річних у розмірі 8466грн75коп, інфляційних витрат у розмірі 31202грн15коп.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на порушення відповідачем зобов`язань з оплати товару на підставі договору поставки товару від 21.12.2018 №60.

Позивач вказав про поставку товару відповідачу згідно з видатковими накладними від 27.03.2024 №217 на суму 47412грн, від 03.04.2024 №236 на суму 26179грн20коп, від 10.04.2024 №252 на суму 21276грн, від 24.04.2024 №283 на суму 51818грн40коп, від 01.05.2024 №296 на суму 25609грн20коп.

Позивач повідомив, що відповідач частково сплатив вартість товару, отриманого за видатковими накладними від 27.03.2024 №217, від 03.04.2024 №236, від 24.04.2024 №283. Також згідно з накладною від 01.07.2024 №2708 був повернений товар на суму 601грн20коп. За розрахунками позивача сума боргу дорівнює 153872грн44коп.

На підставі пункту 5.1 договору від 21.12.2018 №60 за порушення строків оплати товару позивач нарахував та заявив до стягнення пеню у розмірі 81998грн81коп за загальний період 06.05.2024 18.03.2026.

На підставі статті 625 Цивільного кодексу України за порушення строків оплати товару позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних у розмірі 8466грн75коп за загальний період 06.05.2024 18.03.2026, інфляційні витрати у розмірі 31202грн15коп травень 2024року лютий 2026року.

Позивач просив стягнути з відповідача пеню, 3% річних та інфляційні витрати, що нараховуються на суму основного боргу за поставлений товар після дати, станом на яку здійснено розрахунок, і до дня фактичного виконання рішення суду.

Разом з позовом позивач подав клопотання про забезпечення позову та просив:

- застосувати забезпечення позову шляхом заборони відповідачу відчужувати, передавати третім особам або іншим чином розпоряджатися нереалізованим товаром, частина якого має строк придатності, що спливає у 2026 році, до вирішення спору по суті;

- застосувати інші заходи забезпечення позову, які суд вважатиме необхідними для збереження майнових інтересів позивача.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 25.03.2026 у справі №917/478/26 суд направив за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи №917/478/26 за позовом Приватного підприємства «Екобіз».

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області 14.04.2026 суд прийняв позов до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними матеріалами справи.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області 14.04.2026 суд повернув клопотання Приватного підприємства «Екобіз» про забезпечення позову.

На адресу суду 21.04.2026 надійшло сформоване у системі «Електронний суд» клопотання позивача від 21.04.2026 про забезпечення позову.

Позивач просив накласти арешт на грошові кошти ТОВ «Вента. ЛТД», що обліковуються на всіх рахунках у банківських та інших фінансових установах, у межах суми позовних вимог 153872грн44коп.

Позивач послався на тривале невиконання відповідачем грошового зобов`язання, відсутність повного розрахунку та вказав про наявність обґрунтованого припущення щодо ризику ускладнення або унеможливлення виконання судового рішення. Невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду, оскільки відповідач є діючим суб`єктом господарювання та вільно розпоряджається грошовими коштами, що створює ризик їх вибуття з-під контролю до моменту набрання рішенням законної сили. Запитуваний захід є співмірним заявленим вимогам та не призведе до повного блокування господарської діяльності відповідача, а лише забезпечить баланс інтересів сторін та реальне виконання можливого рішення суду.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Близькі за змістом висновки щодо застосування статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19 тощо.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При цьому частина четверта статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначає, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості.

У випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача у будь-який момент як розпорядитися коштами, що знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що у майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За наведених умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача у будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Такий висновок Верховного Суду викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду 03.03.2023 у справі №905/448/22.

Аналогічні висновки Верховного Суду містяться також у постановах від 06.12.2023 у справі №917/805/23, від 11.10.2023 у справі №916/409/21, від 22.04.2024 у справі №922/3929/23, від 07.07.2025 у справі №904/659/25, від 02.02.2026 у справі №902/1281/25.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 06.10.2022 у справі №905/446/22, від 27.04.2023 у справі №916/3686/22, від 07.11.2024 у справі №915/538/24, у разі звернення з позовом про стягнення грошових коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач.

Наведений підхід щодо розподілу тягаря доказування обставин співмірності заходів забезпечення позову є логічним та раціональним, адже інформація щодо дійсного фінансового стану відповідача (у тому числі відомості стосовно наявності банківських рахунків, фінансово-економічний стан клієнта) у розумінні статті 60 Закону України "Про банки і банківську діяльність" є банківською таємницею, а тому саме відповідач має можливість більш повно доводити наведені обставини. Зокрема спростувати підстави для накладення арешту на грошові кошти на відкритих ним рахунках в банківських установах в межах оспорюваної суми; обґрунтувати, яким чином накладення арешту на грошові кошти відповідача на відкритих ним рахунках в банківських установах в межах оспорюваної суми порушує його права; зазначити про наявність у нього на відкритих ним рахунках в банківських установах достатньої кількості грошових коштів, про наявність іншого майна (із конкретизацією переліку та вартості), що в сукупності свідчитиме про можливість реального та фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову. Тобто спростувати обставини імовірності утруднення виконання рішення суду у справі в разі задоволення позову у випадку невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту грошових коштів відповідача на відкритих ним рахунках в банківських установах та належного йому майна в межах спірної суми.

Відповідач не позбавлений права подати суду докази, які б дозволили оцінити дійсний майновий стан відповідача та в залежності від цього встановити, чи є ризики утруднення виконання судового рішення у разі задоволення позову або, що заходи забезпечення позову, про вжиття яких просить позивач, є неспівмірними (наприклад надати докази оцінки майна, які б підтверджували можливість накладення арешту лише на конкретне майно, вартість якого покриває спірну суму).

При цьому у разі, коли відповідач не доводить, що наявних у нього грошових коштів та майна достатньо для виконання судового рішення у разі задоволення позову, накладення арешту на грошові кошти та майно в межах спірної суми є співмірним та виправданим (постанова Верховного Суду від 07.01.2025 у справі №910/1/21).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.04.2026 у справі №904/1926/23 (904/3629/25).

Досліджуючи питання адекватності та співмірності заходів забезпечення позову, а також наявності передумов для застосування таких заходів суд враховує, що:

- предметом позову є стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вента. ЛТД» суми боргу у розмірі 153872грн44коп, пені у розмірі 81998грн81коп, 3% річних у розмірі 8466грн75коп, інфляційних витрат у розмірі 31202грн15коп, що передбачає можливість застосування заходів забезпечення шляхом накладення арешту на грошові кошти;

- сам по собі факт безперешкодної можливості розпорядження Товариством з обмеженою відповідальністю «Вента. ЛТД» активами (грошові кошти) створює загрозу для ефективного виконання рішення суду.

Суд враховує, що встановлення обставин щодо можливого вибуття майна з власності відповідача, його зменшення або зникнення є застосуванням завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Подібний висновок, який суд враховує на підставі ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22. За таких обставин суд вважає, що заявником дотримано вимоги щодо наведеного стандарту доказування.

Відповідно до частини першої статті 141 Господарського процесуального кодексу України, суд може зобов`язати особу, за заявою якої вжито заходи забезпечення позову, надати зустрічне забезпечення з метою гарантування відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені такими заходами забезпечення.

Метою зустрічного забезпечення є співмірне вжиття судом заходів, спрямованих на забезпечення відшкодування можливих збитків відповідача відповідно до статті 146 Господарського процесуального кодексу України, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. Інститут зустрічного забезпечення спрямований на реалізацію таких основних засад господарського судочинства як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та пропорційність, адже забезпечення позову певною мірою обтяжує відповідача і у випадку незадоволення вимог позивача зустрічне забезпечення гарантує можливість відшкодувати збитки.

Згідно зі статтею 141 Господарського процесуального кодексу України зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснене шляхом: 1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; 2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

За правовою природою зустрічне забезпечення є процесуальною гарантією компенсаційного характеру, а не способом вирішення спору по суті чи формою перевірки обґрунтованості позовних вимог. При цьому суд має оцінити, чи доведено реальну ймовірність понесення збитків саме внаслідок вжиття заходів забезпечення позову та розмір потенційних збитків, а також співмірність заявленої суми зустрічного забезпечення характеру та наслідкам забезпечувальних заходів.

Зустрічне забезпечення не є інструментом перевірки правильності чи помилковості забезпечення позову, не спрямоване на нівелювання ризиків, які стали підставою для його застосування, і не може використовуватися як альтернатива заяві про скасування заходів забезпечення позову в порядку статті 145 Господарського процесуального кодексу України.

Сам по собі факт накладення арешту на грошові кошти у межах ціни позову не є підставою для покладення на позивача обов`язку внести на депозит суду ідентичну суму: зустрічне забезпечення має компенсаційну природу та вимагає доведення реальних (ймовірних) збитків і їх орієнтовного розміру.

Аналогічна позиція зокрема викладена у постановах Верховного Суду від 19.01.2026 у справі №921/341/24(921/275/25), від 02.02.2026 у справі №904/902/1281/25.

Статтею 141 Господарського процесуального кодексу України не встановлено обов`язку суду вимагати від особи, яка звертається із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. Відповідна вимога лише може висуватися судом з урахуванням обставин справи, але не визначається як неодмінна умова забезпечення позову.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.02.2019 у справі №911/1695/18.

Суд зазначає про відсутність необхідності вирішення питання щодо зустрічного забезпечення станом на день вжиття заходів до забезпечення позову.

Щодо вимоги позивача забезпечити позов шляхом накладення арешту на грошові кошти ТОВ «Вента. ЛТД», що обліковуються на всіх рахунках у банківських та інших фінансових установах, у межах суми позовних вимог 153872грн44коп, суд зазначає таке.

Згідно з частиною 2 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII забороняється накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 351 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 151 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 191 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 261 Закону України «Про теплопостачання», статті 181 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до пункту 1 частини другої статті 8 Закону України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Не допускається накладення арешту на кошти, що знаходяться в Національному банку України або інших банках на рахунках, відкритих Центральному депозитарію цінних паперів та/або кліринговим установам для забезпечення здійснення грошових розрахунків.

Не допускається накладення арешту, звернення стягнення на кошти, що отримуються (утримуються) небанківським надавачем платіжних послуг на розрахунковому рахунку, відкритому банком небанківському надавачу платіжних послуг для виконання платіжних операцій, за зобов`язаннями такого небанківського надавача платіжних послуг перед будь-яким кредитором, крім звернення стягнення за зобов`язаннями цього небанківського надавача платіжних послуг перед користувачем, за умови що таке зобов`язання пов`язано з наданням ним платіжних послуг такому користувачу. Порядок звернення стягнення на кошти, що знаходяться на розрахункових рахунках небанківських надавачів платіжних послуг, встановлюється Національним банком України.

Враховуючи викладене, суд частково задовольняє клопотання позивача від 21.04.2026 про забезпечення позову та накладає арешт на грошові кошти ТОВ «Вента. ЛТД», що обліковуються на рахунках у банківських та інших фінансових установах, у межах суми позовних вимог 153872грн44коп.

Керуючись статтями 136, 137, 140, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити частково клопотання позивача від 21.04.2026 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ТОВ «Вента. ЛТД», що обліковуються на всіх рахунках у банківських та інших фінансових установах, у межах суми позовних вимог 153872грн44коп.

Накласти арешт на грошові кошти ТОВ «Вента. ЛТД» (Ідентифікаційний код 21947206; місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, узвіз Селянський, буд. 3А), що обліковуються на рахунках у банківських та інших фінансових установах, у межах суми позовних вимог 153872грн44коп.

Стягувач: Приватне підприємство «Екобіз» (Ідентифікаційний код: 38115979; місцезнаходження: 36022, м. Полтава, вул. Небесної сотні, буд.74, приміщення 8).

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вента. ЛТД» (Ідентифікаційний код 21947206; місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, узвіз Селянський, буд. 3А).

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом, набирає законної сили з дати її прийняття та підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому Закону України «Про виконавче провадження».

Дата набрання ухвалою законної сили 22.04.2026

Строк пред`явлення ухвали до виконання становить три роки 23.04.2029.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню незалежно від пред`явлення до примусового виконання.

Учасники судового процесу мають право звернутися до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову повністю чи частково.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Р.Г. Новікова