ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2026 р. Справа№ 910/12479/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Барсук М.А.

суддів: Кропивної Л.В.

Руденко М.А.

при секретарі: Овчинніковій Я.Д.;

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Долженко Ю.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дойч-Фарм"

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2026 (повний текст складено 18.02.2026)

у справі №910/12479/25 (суддя Нечай О.В.)

за позовом Державного підприємства "Медичні закупівлі України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дойч-Фарм"

про стягнення 1 636 603,69 грн, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Державне підприємство "Медичні закупівлі України" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дойч-Фарм", у якій просить суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 1 636 603,69 грн за неналежне виконання умов Договору про закупівлю №09/25-05/2025 від 15.05.2025.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.02.2026 у справі №910/12479/25 позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дойч-Фарм" на користь Державного підприємства "Медичні закупівлі України" штраф у розмірі 1 636 603 грн 69 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 19 639 грн 25 коп.

В обґрунтування рішення суд першої інстанції зазначив, що факт ненадання копії реєстраційного посвідчення або копії інших документів, що підтверджують реєстрацію лікарського засобу в Україні, у встановлений Договором строк відповідачем не заперечується, доказів на спростування вказаної обставини ним не надано.

При цьому суд першої інстанції вказав, що при укладенні Договору відповідач був обізнаний щодо необхідності подання у 90-денний строк реєстраційного посвідчення на продукцію, а також повинен був усвідомлювати всі ризики настання несприятливих обставин, у разі неналежного виконання вказаної умови Договору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дойч-Фарм" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2026 у справі №910/12479/25 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- суд першої інстанції не надав належної оцінки аргументу відповідача про те, що обов`язок надати копію реєстраційного посвідчення саме за 90 днів до поставки є надуманою формальністю;

- відповідач вжив усіх залежних від нього заходів для виконання зобов`язання, оскільки заяву до МОЗ для державної реєстрації лікарських засобів було подано 16.06.2025;

- позивач та відповідач не приймають участі в процедурі реєстрації лікарських засобів, тому визначення дат та строків щодо певних процедур в приватному договорі не відповідає загальним принципам цивільного права;

- навіть у разі визнання факту порушення, суд не застосував приписи ч.3 ст. 551 ЦК України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/11435/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Барсук М.А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.

Ухвалою суду від 09.03.2026 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 07.04.2026.

Правові позиції учасників справи

10.03.2026 через систему «Електронний суд» від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив проти доводів та вимог відповідача, просив рішення залишити без змін.

Явка представників сторін

Представник позивача судове засідання 07.04.2026 не з`явився, водночас 07.04.2026 через систему «Електронний суд» від останнього надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

А тому, з урахуванням принципу розумності строків розгляду справи судом, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України і гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (право на справедливий суд), враховуючи рекомендації, викладені у пункті 2.2. Правил організації ефективного господарського судочинства, затверджених рішенням загальних зборів суддів Північного апеляційного господарського суду № 5 від 29.05.2024, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні 07.04.2026 за відсутності представника позивача.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

15.05.2025 за результатами проведення публічної закупівлі № UA-2025-04-02-013741-a між Державним підприємством "Медичні закупівлі України" (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дойч-Фарм" (далі - постачальник) було укладено Договір про закупівлю № 09/25-05/2025 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник бере на себе зобов`язання поставити замовнику фармацевтичну продукцію, асортимент, ціна та обсяг якої вказується в специфікації (Додаток № 1), що є невід`ємною частиною цього договору, а замовник прийняти таку продукцію та оплатити її в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно з пунктом 2.1 Договору поставка продукції здійснюється відповідно до Incoterms 2020.

Відповідно до п. 3.1 Договору його загальна ціна й ціна за одиницю продукції вказується в специфікації (Додаток № 1) та складає 16 366 036,85 грн з ПДВ.

Пунктом 4 Додатку № 1 до Договору встановлено обов`язок постачальника відповідно до пункту 4.1 Договору здійснити поставку продукції у строк до 01.12.2025 включно.

Відповідно до п. 5.1 Договору постачальник не менше ніж за 14 робочих днів до дати запланованої відправки продукції в пункт призначення зобов`язаний надати замовнику засобами електронної пошти та/або шляхом заповнення електронних форм в електронному кабінеті постачальника, створеному в інформаційно-аналітичній системі замовника, у порядку, визначеному цим договором, скановані копії документів, зокрема реєстраційного посвідчення та усіх наявних вкладок до нього (за наявності), яке видається Міністерством охорони здоров`я України (далі - Міністерство) для кожного виду продукції, що постачається, а у випадку, коли незареєстрована продукція може ввозитись на митну територію України в порядку та на умовах, визначених чинним законодавством - документ, що підтверджує реєстрацію продукції у Сполучених Штатах Америки, Швейцарській Конфедерації, Японії, Австралії, Канаді, або реєстрацію компетентним органом Європейського Союзу за централізованою процедурою та застосування на території однієї з таких країн.

У підпункті 7.1.1 Договору сторони погодили, що в разі, якщо на дату укладення цього правочину продукція є незареєстрованою в Україні та не має реєстраційного посвідчення, свідоцтва про державну реєстрацію (крім випадку, коли незареєстрована продукція може ввозитись на митну територію України в порядку та на умовах, визначених чинним законодавством), постачальник зобов`язується належним чином зареєструвати продукцію в Україні та на підтвердження цього не пізніше ніж протягом 90 календарних днів з дати укладення договору (або не пізніше строку, передбаченого в пункті 5.1 Договору, якщо цей строк настане раніше) надати замовнику засобами електронної пошти та/або шляхом заповнення електронних форм в електронному кабінеті постачальника, створеному в інформаційно-аналітичній системі замовника, у порядку, визначеному цим договором, скановану копію реєстраційного посвідчення, яке видається Міністерством для кожного виду продукції, що постачається або копії інших документів, що підтверджують реєстрацію лікарського засобу в Україні.

Пунктом 8.1 Договору встановлено, що в разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань, що виникають з цього правочину, сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством України.

Пунктом 8.3.1 Договору встановлено, що в разі недотримання постачальником вимог підпунктів 7.1.1, 7.1.1.1, 7.1.2 пункту 7.1 цього договору, з постачальника крім пені та/або штрафу, зазначених у пункті 8.2 договору, стягується штраф у розмірі 10 відсотків від загальної ціни договору, вказаної у специфікації (Додаток №1).

На виконання умов Договору позивачем було здійснено попередню оплату товару в розмірі 16 366 036,85 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією платіжної інструкції №10200 від 27.05.2025.

Позивач зазначає, що 13.08.2025 закінчився термін 90 календарних днів для подачі реєстраційного посвідчення, яке відповідачем у даній строк надано не було.

Позивач звернувся до відповідача з Претензією №05/3473-09/2025 від 03.09.2025 про сплату неустойки в розмірі 1 636 603,69 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов Договору в частині своєчасного надання копії реєстраційного посвідчення продукції, що постачається, у зв`язку із чим позивач просить стягнути з відповідача на свою користь штраф у розмірі 1 636 603,69 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до приписів ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до п. 7.1.1 договору сторони погодили, що в разі, якщо на дату укладення цього правочину продукція є незареєстрованою в Україні та не має реєстраційного посвідчення, свідоцтва про державну реєстрацію (крім випадку, коли незареєстрована продукція може ввозитись на митну територію України в порядку та на умовах, визначених чинним законодавством), постачальник зобов`язується належним чином зареєструвати продукцію в Україні та на підтвердження цього не пізніше ніж протягом 90 календарних днів з дати укладення договору (або не пізніше строку, передбаченого в пункті 5.1 Договору, якщо цей строк настане раніше) надати замовнику засобами електронної пошти та/або шляхом заповнення електронних форм в електронному кабінеті постачальника, створеному в інформаційно-аналітичній системі замовника, у порядку, визначеному цим договором, скановану копію реєстраційного посвідчення, яке видається Міністерством для кожного виду продукції, що постачається або копії інших документів, що підтверджують реєстрацію лікарського засобу в Україні.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відтак обов`язок з надання документів у порядку п. 7.1.1 Договору мав бути виконаний відповідачем до 13.08.2025 включно.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, факт ненадання копії реєстраційного посвідчення або копії інших документів, що підтверджують реєстрацію лікарського засобу в Україні, у встановлений Договором строк відповідачем спростовано не було, доказів на спростування вказаної обставини ним не надано.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Доводи відповідача, що обов`язок надати копію реєстраційного посвідчення саме за 90 днів до поставки є надуманою формальністю, оскільки позивач не довів, яким чином ненадання паперової копії документа за три місяці до фактичної поставки товару порушило його права колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідний обов`язок про надання копії реєстраційного посвідчення був погоджений сторонами в укладеному договорі, який був підписаний відповідачем без зауважень та заперечень.

Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до приписів ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Верховний Суд у постанові від 11.01.2024 у справі №916/1247/23 виснував, що особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.

А тому, уклавши договір, відповідач прийняв на себе відповідне зобов`язання щодо виконання приписів п. 7.1.1. договору, в якому була погоджена умова про надання копії реєстраційного посвідчення про протягом 90 календарних днів з дати укладення договору.

При цьому, колегія суддів враховує, що частинами 1 та 2 статті 9 Закону України «Про лікарські засоби» визначено, що лікарські засоби допускаються до застосування в Україні після їх державної реєстрації, крім випадків, передбачених цим Законом. Державна реєстрація лікарських засобів проводиться на підставі заяви, поданої до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

А тому вимога про надання реєстраційного посвідчення щодо лікарського засобу прямо передбачена вимогами цивільного законодавства, а тому доводи відповідача в цій частині колегія суддів відхиляє.

Посилання відповідача на відсутність в його діях вини щодо своєчасного надання реєстраційного посвідчення, оскільки він вчасно звернувся із відповідною заявою для проведення експертизи в установленому порядку, що підтверджується листом-прийняттям заяви на проведення державної реєстрації лікарського засобу Бендамустину гідрохлорид для ін`єкці,й правомірно відхилені судом першої інстанції з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Як вже було зазначено вище, при укладенні Договору відповідач був обізнаний щодо необхідності подання замовнику скановану копію реєстраційного посвідчення, виданого МОЗ України, не пізніше ніж протягом 90 календарних днів або у строк, передбачений пунктом 5.1 Договору, якщо він настає раніше, а також повинен був усвідомлювати всі ризики настання несприятливих обставин, у разі неналежного виконання вказаної умови Договору.

Колегія суддів враховує, що згідно з пункту 3 Порядку державної реєстрації (перереєстрації) лікарських засобів і розмірів збору за їх державну реєстрацію (перереєстрацію), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №376 від 26.05.2005 (у редакції чинній на моменту укладення договору) (далі - Порядок №376), державна реєстрація лікарського засобу здійснюється МОЗ на підставі заяви та результатів експертизи реєстраційних матеріалів на такий засіб, проведеної Державним експертним центром МОЗ (далі - Центр) у визначеному МОЗ порядку.

Відповідно до пункту 6 розділу І Порядку проведення експертизи реєстраційних матеріалів на лікарські засоби, що подаються на державну реєстрацію (перереєстрацію), а також експертизи матеріалів про внесення змін до реєстраційних матеріалів протягом дії реєстраційного посвідчення, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України №426 від 26.08.2005 (у редакції чинній на моменту кладення договору) (далі - Порядок №426), державну реєстрацію лікарського засобу здійснює Міністерство охорони здоров`я України (далі - МОЗ) на підставі наданих до МОЗ для прийняття рішення позитивних висновків щодо якості, безпеки та ефективності лікарських засобів, складених Державним підприємством «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» (далі - Центр) за результатами експертизи реєстраційних матеріалів (реєстраційного досьє) відповідно до Порядку.

Відповідно до пп. 54 пункту 1 розділу ІІ Порядку №426 реєстраційне посвідчення на лікарський засіб (медичний імунобіологічний препарат) - документ, у якому міститься інформація про лікарський засіб (медичний імунобіологічний препарат), зареєстрований в Україні та внесений до Державного реєстру лікарських засобів України та міжвідомчої бази даних про зареєстровані в Україні лікарські засоби.

Водночас, як вбачається із матеріалів справи, заяву на проведення державної реєстрації лікарського засобу подано лише 16.06.2025, тобто через місяць після укладення договору та, відповідно, початку перебігу строку на подачу доказів щодо реєстрації лікарського засобу.

В контексті досліджень доводів відповідача про те, що затримка видачі реєстраційного посвідчення сталась не з його вини, а через бездіяльність державних органів, які проводять реєстрацію, з посиланням на п. 23-1 Порядку № 376, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 23-1 Порядку № 376 строк перевірки реєстраційних матеріалів лікарського засобу на їх автентичність, який закуповується особою, уповноваженою на здійснення закупівель у сфері охорони здоров`я, що подається на державну реєстрацію після визначення переможця процедури закупівлі, щодо якого надано копію документа, засвідчену підписом заявника або уповноваженого ним представника, що підтверджує визначення переможця процедури закупівлі, та прийняття рішення про державну реєстрацію або відмову в державній реєстрації такого лікарського засобу сумарно не може перевищувати 30 календарних днів.

Водночас, згідно п. 8 Порядку № 376 державну реєстрацію лікарського засобу, який закуповується особою, уповноваженою на здійснення закупівель у сфері охорони здоров`я, незалежно від країни виробника, здійснює МОЗ на підставі заяви та висновку Центру, складеного за результатами проведення у визначеному МОЗ порядку експертизи реєстраційних матеріалів з наданням рекомендацій щодо державної реєстрації лікарського засобу.

Під час проведення експертизи реєстраційних матеріалів проводиться перевірка на відповідність вимогам належної виробничої практики виробництва лікарських засобів (крім діючих речовин (субстанцій), що подаються на реєстрацію, у порядку, визначеному МОЗ.

Відповідно до пунктів 23, 25, 26 та 29 Порядку №376 строк експертизи реєстраційних матеріалів для лікарських засобів, які закуповуються особою, уповноваженою на здійснення закупівель у сфері охорони здоров`я, незалежно від країни виробника не повинен перевищувати 30 робочих днів.

До строків експертних робіт не входить час, коли матеріали перебували на доопрацюванні в заявника, час, необхідний для отримання відповідей від третіх осіб (у тому числі від уповноважених органів України та/або інших країн), пов`язаний із проведенням експертизи, а також час проведення лабораторних випробувань.

Центр готує вмотивовані висновки щодо ефективності, безпеки та якості лікарського засобу за результатами експертизи реєстраційних матеріалів або висновки, передбачені пунктами 4-7, абзацом першим пункту 8 цього Порядку.

На підставі поданої заявником заяви, висновків Центру МОЗ у строк, що не перевищує 10 робочих днів, приймає рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації лікарського засобу.

Факт державної реєстрації лікарського засобу засвідчується реєстраційним посвідченням на лікарський засіб, факт державної реєстрації медичного імунобіологічного препарату засвідчується реєстраційним посвідченням на лікарський засіб (медичний імунобіологічний препарат) (далі - реєстраційне посвідчення).

Реєстраційне посвідчення із зазначенням строку, протягом якого дозволяється застосування лікарського засобу в Україні, видається МОЗ протягом 10 робочих днів після прийняття рішення про державну реєстрацію лікарського засобу.

Як вбачається із відповіді ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» заява на реєстрацію лікарських засобів Бендамустину гідрохлорид для ін`єкцій (Бендамустин 25 мг), Бендамустину гідрохлорид для ін`єкцій (Бендамустин 100 мг) виробництва Юджія Фарма Спешіелітіз Лімітед, Індія, подана заявником 16.06.2025. Станом на 03.10.2025 заявник не надав всі відомості на зауваження спеціалізованої експертизи, також до центру не надано сертифікат GMP.

Тобто, станом на 03.10.2025 заявником до експертної установи не були надані всі відомості на зауваження та сертифікат GMP, що згідно п. 23 Порядку № 376 не може свідчити про факт порушення 30-денного строку на проведення експертизи лікарського засобу, яка є складовою процедури реєстрації лікарського засобу, за фактом чого і видається реєстраційне посвідчення.

Відповідачем не спростовано факту ненадання ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» вказаних документів станом на 03.10.2025 для проведення подальшої реєстрації лікарського засобу.

При цьому, колегія суддів також враховує наявний в матеріалах лист відповідача №1292 від 07.08.2025, в якому він повідомив позивача, що процедура реєстрації препарату затримується з незалежних від нього причин, а саме необхідності процесу узгодження та перекладу технічної документації, наявності зауважень, які необхідно погодити із індійською компанію, та просив продовжити термін надання копії такого посвідчення, однак позивач відмовив в погодженні нових термінів надання копії реєстраційного посвідчення.

Тобто, відповідач був обізнаний про наявність зауважень від експертної установи при проведенні експертизи реєстраційних матеріалів для лікарських засобів. Водночас, доказів належного та своєчасного усунення відповідних зауважень відповідач не надав.

Так, у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представник відповідача надав пояснення, що реєстраційне посвідчення було видано лише після 5 місяців з моменту подачі заяви на реєстрацію лікарського засобу.

Водночас, відповідних доказів на підтвердження даних доводів відповідач не надав.

Більше того, у поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач спростовує дані твердження відповідача, зазначаючи, що останнім не було надано на виконання договору реєстраційного посвідчення, як і не поставлено необхідний товар, у зв`язку із чим позивач направив лист від 19.01.2026 № 05/196-01/2026 про розірвання договору про закупівлю в односторонньому порядку.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (пункт 117 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.06.2024 у справі № 910/1779/23, також аналогічні висновки викладено у постановах КГС ВС від 12.03.2024 у справі № 911/2635/22; від 08.02.2024 у cправі № 911/1786/22; від 19.09.2024 у cправі № 910/671/24; від 29.06.2023 у справі № 922/999/22), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

При цьому, колегія суддів зауважує, що згідно приписів ст. 617 ЦК України не може вважитись випадками, які звільняють особу від відповідальності за порушення зобов`язання, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Колегія суддів повторно наголошує, що при укладенні Договору відповідач був обізнаний щодо необхідності подання у 90-денний строк реєстраційного посвідчення на продукцію, а також повинен був усвідомлювати всі ризики настання несприятливих обставин, у разі неналежного виконання вказаної умови Договору.

Окрім того, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначав, що за його практичним досвідом отримання посвідчення на медичний препарат в середньому займає близько 4-6 місяців.

Відтак відповідач, усвідомлюючи надмірну тривалість процесу реєстрації препарату, шляхом власного волевиявлення зобов`язався надати реєстраційне посвідчення у встановлений Договором строк та прийняв настання відповідних несприятливих для нього наслідків, що передбачені Договором у разі порушення його умов.

Колегія суддів наголошує, що в силу положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, відповідач, уклавши з позивачем договір на відповідних умовах, зобов`язаний нести всі ризики, пов`язані з порушенням власних зобов`язань.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для звільнення відповідача від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за договором відсутні.

Положеннями статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пунктом 8.3.1 Договору встановлено, що в разі недотримання постачальником вимог підпунктів 7.1.1, 7.1.1.1, 7.1.2 пункту 7.1 цього договору, з постачальника крім пені та/або штрафу, зазначених у пункті 8.2 договору, стягується штраф у розмірі 10 відсотків від загальної ціни договору, вказаної у специфікації (Додаток №1).

Колегія суддів, перевіривши здійснений позивачем розрахунок штрафу, погоджується із висновком суду про його арифметичну вірність, у зв`язку із чим суд першої інстанції правомірно вказав на його обґрунтованість у розмірі 1 636 603,69 грн.

Твердження апелянта, що суд першої інстанції не застосував приписи ч. 3 ст. 551 ЦК України, оскільки позивач не зазнав жодних збитків, тоді як стягнення штрафу є очевидно неспівмірним зважаючи на відсутність жодних негативних наслідків для позивача, колегія суддів відхиляє з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків. При цьому слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 ЦК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Аналіз приписів статі 551 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення.

При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Водночас, у суді першої інстанції відповідного клопотання про зменшення розміру штрафу із обґрунтуванням необхідності такого зменшення відповідачем ні у відзиві на позовну заяву, ні запереченнях на відповідь на відзив, заявлено не було.

В той же час, колегія суддів враховує, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи № 904/4685/18 від 21.11.2019 зі справи № 916/553/19).

Неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 року № 7-рп/2013).

Водночас, при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

У даному контексті колегією суддів враховано, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами щодо існування підстав для застосування положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, а саме відповідачем не наведено обґрунтованих підстав для такого зменшення неустойки, винятковості даного випадку, та не надано відповідних доказів на підтвердження цих обставин.

Зокрема, колегією суддів у питанні щодо зменшення розміру штрафу враховується, що відповідачем не доведено вжиття усіх належних дій для отримання реєстраційного свідоцтва у строки, передбачені умовами договору. При цьому, відповідач, підписуючи та узгоджуючи умови договору, прийняв настання відповідних несприятливих для нього наслідків, що передбачені Договором у разі порушення його умов, зокрема, в частині невчасного подання реєстраційного посвідчення.

А тому колегія суддів не вбачає обґрунтованих підстав для застосування приписів ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшення розміру нарахованого штрафу.

Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача 1 636 603,69 грн штрафу.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2026 у справі № 910/12479/25 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування чи зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

У Х В А Л И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дойч-Фарм" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2026 у справі № 910/12479/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2026 у справі № 910/12479/25 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору, понесені за подачу апеляційної скарги, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 910/12479/25 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повна постанова складена 14.04.2026

Суддею Кропивною Л.В. висловлено окрему думку, яка приєднана до справи і є відкритою для ознайомлення.

Головуючий суддя М.А. Барсук

Судді Л.В. Кропивна

М.А. Руденко