ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2026 р. Справа №911/481/26

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «INTER CARS UKRAINE»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНССХІД»

про стягнення 81 783,53 гривень

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

23.02.2026 з використанням підсистеми Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» у формі електронного документа до Господарського суду Київської області подано позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «INTER CARS UKRAINE» (далі ТОВ «INTER CARS UKRAINE»/позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНССХІД» (далі ТОВ «ТРАНССХІД»/відповідач) про стягнення 81783,53 грн, у тому числі: 71 824,49 грн боргу, 3 249,24 грн 15% річних, 6 063,38 грн пені та 646,42 грн інфляційних.

Господарський суд Київської області ухвалою від 25.02.2026 у справі №911/481/26 позовну заяву ТОВ «INTER CARS UKRAINE» прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі, постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, а також встановив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день вручення судового рішення під розписку.

З огляду наведеного, ураховуючи відсутність у відповідача зареєстрованого електронного кабінету в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд» ухвалу про відкриття провадження у цій справі судом надіслано за офіційно зареєстрованою адресою місцезнаходження юридичної особи згідно відомостей ЄДР, та за якою згідно з наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за №R18, вручено 05.03.2026.

Отже, останнім днем для вчинення відповідачем процесуальних дій з подання відзиву на позов є 20.03.2026.

У встановлений судом строк відповідач не скористався наданим йому статтею 165 Господарського процесуального кодексу України правом та відзив на позовну заяву не подав, як і не надав вказаний учасник судового процесу жодних доказів у справі.

У розрізі зазначеного вище та можливості відповідача реалізувати свої процесуальні права судом також враховано, що ухвалу про відкриття провадження у зазначеній справі офіційно оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua.

З огляду вказаного суд дійшов висновку, що відповідач мав можливість бути обізнаним із відповідним судовим провадженням та подати заяви та/або письмові пояснення стосовно власної позиції по суті спору.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази та оцінивши їх в сукупності, суд

УСТАНОВИВ:

13.05.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «INTER CARS UKRAINE» як постачальником та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНССХІД» як покупцем укладено договір поставки №U76138 (далі - договір), згідно з пунктом 1.1 якого на умовах договору постачальник зобов`язується передати покупцю у власність та у встановлені строки замовлені ним запасні частини, мастильні матеріали, технічні рідини, аксесуари, інші супутні товари для транспортних засобів тощо (далі товар) окремими партіями, а покупець зобов`язується приймати товар та оплачувати його.

Відповідно до пунктів 1.1, 2.1, 2.4, 5.1, 6.3 та 8.1 договору сторони погодили, зокрема, таке:

- асортимент (номенклатура), ціна та кількість товару остаточно погоджуються сторонами у накладних, які є специфікаціями у розумінні ст. 266 Господарського кодексу України та складають невід`ємну частину договору;

- договір набуває чинності з дня його належного підписання сторонами та діє по 31 грудня 2025 року;

- якщо жодна із сторін за два тижні до цього терміну письмово не підтвердить намір припинити договір, то договір продовжує діяти на тих самих умовах по 31 грудня кожного наступного року;

- якщо на момент припинення/розірвання договору стороною не виконане будь-яке зобов`язання - договір продовжує діяти лише в частині невиконаних зобов`язань та до моменту виконання стороною всіх зобов`язань і законних вимог та проведення остаточних розрахунків;

- покупець у будь-який визначений законодавством спосіб оплачує товар на вказаних у рахунку/накладній умовах шляхом: попередньої оплати - відповідно до рахунка постачальника (але не пізніше терміну, зазначеного в рахунку); товарного кредиту з відстроченням платежу - протягом 3 календарних днів з дати поставки товару;

- сторони можуть додатково погодити, вказавши у накладній, інші ніж вказані у пп. 5.1 та 6.1 договору строки оплати та умови поставки товару;

- приймання товару за кількістю та якістю здійснюється покупцем відповідно до видаткової накладної під час отримання ним товару;

- заперечення покупця щодо невідповідності номенклатури та/або кількості поставленого товару приймаються виключно під час приймання товару, в іншому випадку товар вважається таким, що відповідає замовленню та накладній;

- датою поставки товару є дата видаткової накладної.

Копія вказаного договору наявна в матеріалах справи.

Звертаючись до суду із відповідним позовом у цій справі, позивач зазначив, що належним чином виконав власні договірні зобов`язання щодо передачі відповідачу товару у власність.

На підтвердження вказаного позивачем долучено до позову копії видаткових накладних (далі - видаткові накладні):

- №UAUO2_250125097 від 09.10.2025 на суму 43 900,00 грн з ПДВ;

- №UAUO2_250136684 від 01.11.2025 на суму 23 196,97 грн з ПДВ;

- №UAUO2_250137760 від 04.11.2025 на суму 4 727,52 грн з ПДВ, з відмітками про накладення на такі видаткові накладні електронних підписів та печаток ТОВ «INTER CARS UKRAINE» та ТОВ «ТРАНССХІД» за допомогою інформаційно-комунікаційної системи «Вчасно».

З огляду на викладене, за доводами позивача, загальна вартість товару, поставленого за договором, становить 71 824,49 грн.

Водночас, як зазначає позивач, відповідач не здійснив оплату за отриманий товар.

Покликаючись на зазначені обставини, позивач звернувся до суду із відповідним позовом та вимогою про стягнення з відповідача, зокрема, 71 824,49 грн основного боргу.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки відповідачем не надано суду ані відзиву на позовну заяву, ані будь-яких інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, суд у відповідності до ст. 165 ГПК України здійснював розгляд даної справи за наявними у ній матеріалами.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши подані докази, суд дійшов таких висновків.

Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України унормовано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частинами 1, 2 статті 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Приписами ст. 655, ч. 1 ст. 692 ЦК України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З огляду наведених норм права суд дійшов висновку, що укладення сторонами договору поставки без будь-яких зауважень щодо вказаних у ньому положень та, надалі, підписання за допомогою електронного цифрового підпису видаткових накладних від 09.10.2025, від 01.11.2025 та від 04.11.2025 без будь-яких заперечень щодо кількості, якості та вартості поставленого за ними товару породжує для ТОВ «ТРАНССХІД» грошовий обов`язок по сплаті на рахунок ТОВ «INTER CARS UKRAINE» відповідно до п. 6.3. договору:

- 43 900,00 грн згідно з видатковою накладною №UAUO2_250125097 від 09.10.2025 - до 08.11.2025, тобто у вказаний в цій накладній термін;

- 23 196,97 грн згідно з видатковою накладною №UAUO2_250136684 від 01.11.2025 - до 15.11.2025, тобто у вказаний в цій накладній термін;

- 4 727,52 грн згідно з видатковою накладною №UAUO2_250137760 від 04.11.2025 - до 18.11.2025, тобто у вказаний в цій накладній термін.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до приписів статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Однак станом на момент ухвалення рішення у цій справі відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження оплати вартості поставленого позивачем товару за договором поставки № U76138 від 13.05.2025 згідно з вказаними вище видатковими накладними на загальну суму 71 824,49 грн.

За таких обставин, оскільки станом на день прийняття рішення відповідач вартість отриманого від позивача товару не оплатив, враховуючи арифметичну відповідність суми боргу обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 71 824,49 грн основного боргу підлягає задоволенню як така, що доведена позивачем належними та допустимими доказами і не спростована у встановленому порядку відповідачем.

У зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання за договором в частині повної та своєчасної оплати вартості отриманого товару, позивач просить суд стягнути з відповідача, зокрема, 3 249,24 грн 15% річних, нарахованих:

- з 09.11.2025 по 19.02.2026 на 43 900,00 грн боргу згідно з видатковою накладною №UAUO2_250125097 від 09.10.2025;

- з 16.11.2025 по 19.02.2026 на 23 196,97 грн боргу згідно з видатковою накладною №UAUO2_250136684 від 01.11.2025;

- з 19.11.2025 по 19.02.2026 на 4 727,52 грн боргу згідно з видатковою накладною №UAUO2_250137760 від 04.11.2025.

Приписами ст. ст. 610, 612 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 692, ст. 694, ст. 536 Цивільного кодексу України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з пунктом 10.3. договору сторони, зокрема, погодили, що покупець у разі несвоєчасної оплати поставленого товару за вимогою постачальника сплачує за весь час прострочення проценти (ч. 5 ст. 694 ЦК України) у розмірі 15% річних від простроченої суми, - за кожен день прострочення.

Отже, з огляду на встановлений факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, а також з урахуванням того, що погоджені сторонами в п. 10.3. договору 15% річних за своєю правовою природою є процентами за користування чужими грошовими коштами, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для їх нарахування на суму боргу.

Разом із тим суд перевірив правильність здійсненого позивачем розрахунку, з якого вбачається, що 15% річних розраховані за формулою: [сума боргу] х [процентна ставка] / 365 х [кількість днів прострочення], при цьому позивач виходив із таких періодів прострочення:

- з 09.11.2025 по 19.02.2026 (113 днів) на суму 43 900,00 грн;

- з 16.11.2025 по 19.02.2026 (106 днів) на суму 23 196,97 грн;

- з 19.11.2025 по 19.02.2026 (103 дні) на суму 4 727,52 грн.

Водночас судом встановлено, що фактична кількість днів прострочення становить:

- 103 дні за період з 09.11.2025 по 19.02.2026;

- 96 днів за період з 16.11.2025 по 19.02.2026;

- 93 дні за період з 19.11.2025 по 19.02.2026.

Отже, позивачем безпідставно включено до розрахунку додатково по 10 днів у кожному з наведених періодів прострочення.

З урахуванням наведеного, оскільки арифметично правильний розмір 15% річних, обрахований судом в межах визначених позивачем періодів:

- з 09.11.2025 по 19.02.2026 (103 дні) на 43 900,00 грн боргу згідно з видатковою накладною №UAUO2_250125097 від 09.10.2025;

- з 16.11.2025 по 19.02.2026 (96 днів) на 23 196,97 грн боргу згідно з видатковою накладною №UAUO2_250136684 від 01.11.2025;

- з 19.11.2025 по 19.02.2026 (93 дні) на 4 727,52 грн боргу згідно з видатковою накладною №UAUO2_250137760 від 04.11.2025, складає 2 954,08 грн суд висновує, що вимога позивача про стягнення з відповідача 3 249,24 грн 15% річних підлягає частковому задоволенню в розмірі 2 954,08 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача, зокрема, 6 063,38 грн пені, нарахованої:

- з 09.11.2025 по 19.02.2026 на 43 900,00 грн боргу згідно з видатковою накладною №UAUO2_250125097 від 09.10.2025;

- з 16.11.2025 по 19.02.2026 на 23 196,97 грн боргу згідно з видатковою накладною №UAUO2_250136684 від 01.11.2025;

- з 19.11.2025 по 19.02.2026 на 4 727,52 грн боргу згідно з видатковою накладною №UAUO2_250137760 від 04.11.2025.

Частина перша статті 546 Цивільного кодексу України встановлює, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Відповідно до частин першої та третьої статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.

У пункті 10.3. договору поставки сторони, зокрема, обумовили, що покупець у разі несвоєчасної оплати поставленого товару за вимогою постачальника сплачує за весь час прострочення пеню від простроченої суми у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у цей період, - за кожен день прострочення.

З огляду на вказані норми права та договірні положення, оскільки відповідач порушив строк виконання грошового зобов`язання по оплаті вартості отриманого товару у сумі 71824,49 грн, загальний розмір заявлених до стягнення сум пені, обрахований судом за вказані вище обґрунтовано визначені позивачем періоди на суми боргу згідно з видатковими накладними від 09.10.2025, від 01.11.2025 та від 04.11.2025, становить 6 063,78 грн.

Водночас, з огляду на те, що суд не вправі виходити за межі позовних вимог, вимога позивача про стягнення пені є обґрунтованою та підлягає задоволенню у заявленому розмірі 6 063,38 грн.

В розрізі вказаного вище судом враховано, що:

- проценти за користування чужими коштами є платою саме за користування ними, а не санкціями за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання;

- за своєю правовою природою такі проценти є боргом, а тому зменшення їх розміру на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, згідно з якою розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, є неможливим;

- доказово обґрунтованих підстав для зменшення заявленої до стягнення пені у передбаченому законом порядку не встановлено.

Також у зв`язку з неналежним виконанням грошових зобов`язань за договором позивач просить суд стягнути з відповідача 646,42 грн інфляційних втрат, нарахованих за грудень 2025 року та січень 2026 року на 71 824,49 грн боргу.

Приписами ст. 625 ЦК України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вказані нормативні приписи, відповідач порушив термін виконання грошового зобов`язання з оплати поставленого товару, а розмір заявлених до стягнення сум інфляційних втрат, обрахований судом за визначені позивачем періоди на загальну суму основного боргу 71 824,49 грн, становить 647,43 грн.

Водночас суд при прийнятті рішення не може виходити за межі позовних вимог, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат є обґрунтованою та підлягає задоволенню у заявленому розмірі 646,42 грн.

Щодо розміру судових витрат позивача на правничу допомогу слід зазначити таке.

Приписами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 123, ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, у змісті позовної заяви ТОВ «INTER CARS UKRAINE» вказано витрати на правничу допомогу в сумі 8 000,00 грн.

У змісті ж прохальної частини позову витрати на правничу допомогу позивачем заявлено покласти на відповідача.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу до позовної заяви ТОВ «INTER CARS UKRAINE» додано копії:

- договору про надання правничої допомоги від 10.01.2025, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «INTER CARS UKRAINE» як клієнтом та адвокатом Петренко Світланою Вікторівною як адвокатом (далі договір про надання правничої допомоги);

- додатку 1 до договору про надання правничої допомоги (далі - додаток 1);

- акта приймання-передачі наданих послуг від 19.02.2026 до договору про надання правничої допомоги на суму 8 000,00 грн;

- скриншоту банківської операції про зарахування 8 000,00 грн на рахунок адвоката в АТ «Універсал банк».

Дослідивши подані позивачем докази, суд дійшов таких висновків.

Приписами ч.ч. 2, 3 ст. 126 ГПК України унормовано, що для цілей розподілу судових витрат, зокрема, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З огляду наведеного суд вважає за необхідне звернутися до послідовної правової позиції Верховного Суду у питанні витрат на професійну правничу допомогу адвоката, що зводиться до такого:

- для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача згідно зі ст. 126 ГПК України має бути установлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим, тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою;

- адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата, а вказані дві форми відрізняються порядком обчислення, зокрема фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку;

Подібну позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, у додаткових постановах Верховного Суду від 30.06.2022 у справі №915/517/21 та від 16.02.2023 у справі №911/1779/21.

Отже, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, ураховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу, зокрема: критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Так, з пунктів 1.3., 2.24., 3.2. та 3.4. наданого позивачем договору про надання правничої допомоги вбачається, зокрема таке:

- надання правової допомоги здійснюється шляхом підготовки та подачі процесуальних документів до суду;

- адвокат має право складати та підписувати від імені клієнта позовні заяви, зустрічні позовні заяви, скарги, клопотання, апеляційні, касаційні скарги, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку;

- гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами та зазначені в додатку 1 до цього договору, та є комерційною таємницею;

- факт наданих послуг підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг.

Додатком 1 до договору про надання правничої допомоги встановлений розрахунок вартості робіт, відповідно до якого сторони погодили вартість у 1 000 гривень за одну годину роботи, зокрема:

- представництво та захист інтересів клієнта в суді будь-якої інстанції;

- складання позовної заяви, зустрічної позовної заяви, заперечень на позов, складання апеляційних та касаційних скарг.

19.02.2026 адвокат Петренко С.В. як виконавець та ТОВ «INTER CARS UKRAINE» як замовник підписали акт приймання-передачі наданих послуг, з якого вбачається, що вартість наданих виконавцем замовнику послуг складає 8 000,00 грн.

Відповідач будь-яких доводів на підтвердження неспівмірності заявлених позивачем до стягнення витрат на правничу допомогу у цій справі та/або наявності підстав для їх зменшення суду не надав.

За таких обставин, виходячи з наведених вище критеріїв розподілу судових витрат, враховуючи погоджену між адвокатом Петренко С.В. та позивачем вартість наданих послуг, суд дійшов висновку, що заявлені ТОВ «INTER CARS UKRAINE» до стягнення з відповідача витрати на правничу допомогу у сумі 8 000,00 грн є обґрунтованими у повному обсязі, а також співмірними та розумними.

Підсумовуючи вказане вище, суд дійшов висновку, що відповідно до статей 126, 129 ГПК України витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 2 662,40 грн, а також доказово обґрунтовані витрати позивача на правничу допомогу адвоката у сумі 8 000,00 грн, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються на обох сторін пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНССХІД» (08033, Київська обл., Бучанський р-н, село Копилів, вул. Заводська, будинок 1, ідентифікаційний код 43451925) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «INTER CARS UKRAINE» (29025, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, місто Хмельницький, вул. Шухевича Романа, будинок 8/9, ідентифікаційний код 30865632):

- 71 824 (сімдесят одну тисячу вісімсот двадцять чотири) грн 49 коп. основного боргу;

- 2 954 (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят чотири) грн 08 коп. 15% річних;

- 6 063 (шість тисяч шістдесят три) грн 38 коп. пені;

- 646 (шістсот сорок шість) грн 42 коп. інфляційних втрат;

- 2 652 (дві тисячі шістсот п`ятдесят дві) грн 79 коп. судового збору;

- 7 971 (сім тисяч дев`ятсот сімдесят одну) грн 13 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене у апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення складено та підписано 21.04.2026.

Суддя В.А. Ярема