УХВАЛА

13 квітня 2026 року

м. Київ

cправа № 916/2881/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юг-Транспорт ЛТД»

на рішення Господарського суду Одеської області від 13.11.2025

додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 01.12.2025

та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.03.2026

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юг-Транспорт ЛТД»

до Приватного підприємства «Транс-Експо»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «А-фінанс»,

про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 1 147 035,29 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юг-Транспорт ЛТД» (далі - ТОВ «Юг-Транспорт ЛТД», позивач, скаржник) 07.04.2026 через Електронний суд звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить, зокрема, рішення Господарського суду Одеської області від 13.11.2025, додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 01.12.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.03.2026 у справі №916/2881/25 скасувати; ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнути з Приватного підприємства «Транс-Експо» (далі - ПП «Транс-Експо», відповідач) на користь ТОВ «Юг-Транспорт ЛТД» безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 1 147 035,29 грн; відмовити в задоволенні заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу; стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 81 022,41 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 150 000,00 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2026 для розгляду касаційної скарги у справі №916/2881/25 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.

З матеріалів касаційної скарги та відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень убачається, що ТОВ «Юг-Транспорт ЛТД» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з ПП «Транс-Експо» безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 1 147 035,29 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за договором про переведення боргу, за умовами якого позивач перевів на відповідача свої зобов`язання (у тому числі щодо сплати лізингових та інших платежів) за договором фінансового лізингу, зокрема, зобов`язання з відшкодування вартості об`єкту лізингу, то відповідач зобов`язаний повернути позивачу сплачені ним кошти, як відшкодування вартості об`єкта лізингу за вирахуванням нарахованої та списаної амортизації в сумі 1 147 035,29 грн; позивач стверджує, що невиконання цього обов`язку свідчить про безпідставне збагачення ПП «Транс-Експо» за рахунок грошових коштів ТОВ «Юг-Транспорт ЛТД», оскільки відповідач фактично набув право власності на транспортний засіб, сплативши на 1 147 035,29 грн менше від його повної вартості.

Господарський суд Одеської області рішенням від 13.11.2025 у справі №916/2881/25 у задоволенні позову відмовив.

Додатковим рішенням 01.12.2025 місцевий господарський суд заяву щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 916/2881/25 задовольнив; стягнув з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 24 914,00 грн.

Південно-західний апеляційний господарський суд постановою від 12.03.2026, залишив без змін рішення Господарського суду Одеської області від 13.11.2025 та додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 01.12.2025 у справі №916/2881/25.

Оскаржувані рішення судів попередніх інстанції прийняті з мотивів того, що позовна вимога щодо стягнення 1 147 035,29 грн не може бути задоволена із посиланням на приписи статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки зазначені кошти, як вартість безпідставно отриманого майна, були передані відповідачу на підставі тристороннього договору про переведення прав та обов`язків безоплатно; в частині задоволення заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 916/2881/25 доведеністю та обґрунтованістю понесених витрат.

Вирішуючи питання щодо прийнятності касаційної скарги та наявності підстав для відкриття / відмови у відкритті касаційного провадження, дослідивши доводи касаційної скарги ТОВ «Юг-Транспорт ЛТД» в контексті оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та частина перша статті 17 ГПК України.

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Отже, перелік випадків для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, наведений у пункті 2 частини третьої статті 287 ГПК України, є вичерпним.

За змістом частини сьомої статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 01.01.2025 встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 3 028 гривень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у справі №916/2881/25 є стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 1 147 035,29 грн, а отже, ціна позову у цій справі не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 2025 рік - 1 514 000,00 грн).

Верховний Суд звертає увагу на те, що за такого правового регулювання можливість відкриття касаційного провадження у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб залежить виключно від значення кожної з них для формування єдиної правозастосовчої практики та обставин конкретної справи, при наявності випадків, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

Тягар доказування наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України, покладається на скаржника.

Суд зауважує, що підстави касаційного оскарження передбачені частиною другою статті 287 ГПК України не є тотожними з пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України, як випадки можливості касаційного оскарження у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, випадки касаційного оскарження не є тотожними з підставами касаційного оскарження.

У частині четвертій статті 11 ГПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надала Верховна Рада України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 23.10.1996 «Справа «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» (Levages Prestations Services v. France, заява №21920/93, пункт 48) вказано, що, зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури в такому суді можуть бути більш формальними, особливо якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Разом з тим Суд також враховує позицію, висловлену ЄСПЛ в ухвалі від 09.10.2018 щодо неприйнятності у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine, заява №26293/18). Суд визнав, що заява є неприйнятною ratione materiae у сенсі пункт 3 (а) статті 35 Конвенції і має бути відхилена відповідно до пункту 4 цієї статті. ЄСПЛ зазначив, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. В ухвалі також ідеться, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій ЄСПЛ також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій. Однак у цій справі тією мірою, в якій заявниця ставила питання щодо справедливості провадження в судах першої і другої інстанцій, ЄСПЛ не визнав, що мали місце порушення процесуальних гарантій за пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Верховний Суд виходить з того, що скаржник у цій справі розумів або мав розуміти, що вказана справа не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а отже, застосування наявності / відсутності випадків у контексті пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі є передбачуваним.

ТОВ «Юг-Транспорт ЛТД» у касаційній скарзі зазначає про те, що: суди попередніх інстанцій неправильно застосували положення статті 1212 ЦК України, зокрема не застосували закон, який підлягав застосуванню, у відповідності до частини першої якої визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала; також зазначає про порушення норми процесуального права, а саме частини четвертої статті 236 ГПК України, із посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, а саме не врахування висновків щодо застосування норм права, у подібних правовідносинах, викладених у низці постанов Верховного Суду.

Верховний Суд зазначає, що посилання скаржника на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України не є доводами, які у розумінні підпунктів «а» - «г» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, підтверджують наявність випадку на право вважати судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню.

При цьому, Судом взято до уваги: предмет позову, підстави заявлених позовних вимог, обставини справи, нормативно правове регулювання спірних правовідносин, складність справи та факт розгляду цієї справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, скаржник не продемонстрував наявність виключних випадків, які за положеннями ГПК України могли вимагати касаційного перегляду справи.

Касаційний суд вказує, що наведені у касаційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди скаржника з висновками судів попередніх інстанцій стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин. При цьому доводи скарги спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів та встановленні інших обставин у тому контексті, який, на думку скаржника, свідчить про наявність підстав для задоволення позову.

Водночас у поданій касаційній скарзі скаржник не зазначив жодних обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, які передбачають випадки касаційного оскарження як виключення із загального правила, з огляду на те, що ця справа з ціною позову, що менше п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Колегія суддів відзначає, що незгода із рішеннями судів попередніх інстанцій не свідчить автоматично про неправильність застосування або порушення норм матеріального / процесуального права при ухваленні судових рішень, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цих рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судових рішень не на користь однієї зі сторін є звичайним передбачуваним процесом.

Касаційний господарський суд також враховує, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

Колегія суддів Верховного Суду звертає увагу, що, визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки, є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Отже випадки, з яких би вбачалось необхідність перегляду цієї справи Верховним Судом, у касаційній скарзі з огляду на вищенаведені мотиви не наведені.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ураховуючи вищевказане, з огляду на принципи господарського судочинства (змагальності та диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, юридичної визначеності) колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ «Юг-Транспорт ЛТД» на рішення Господарського суду Одеської області від 13.11.2025, додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 01.12.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.03.2026 у справі №916/2881/25, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юг-Транспорт ЛТД» на рішення Господарського суду Одеської області від 13.11.2025, додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 01.12.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.03.2026 у справі №916/2881/25.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Ю. Власов