ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2026 р. Справа№ 910/14659/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Корсака В.А.

Алданової С.О.

за участю:

секретаря судового засідання: Лукінчук І.А.,

представників сторін:

від прокуратури: Косенко Д.В. (в залі суду),

від відповідача: Заверюха К.О. (в залі суду),

представники інших учасників справи не з`явилися;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу заступника Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора в інтересах держави

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.02.2026 (повний текст складено 19.02.2026)

за заявою заступника Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора в інтересах держави

про забезпечення позову

у справі № 910/14659/25 (суддя Людмила Шкурдова)

за позовом заступника Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора в інтересах держави

до 1) Державної служби геології та надр України,

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Собі"

про визнання недійсними результатів аукціону, договору купівлі-продажу та спеціального дозволу на користування надрами, застосування наслідків недійсності правочину,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

17.02.2026 до Господарського суду міста Києва надійшла заява заступника Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора про забезпечення позову, у якій заявник просить суд забезпечити позов шляхом: заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Собі" (далі ТОВ «Собі», Товариство) повністю або частково відчужувати права на користування надрами ділянки Східна Копачівського-1 родовища, надані спеціальним дозволом на користування надрами від 09.12.2021 №6595, іншій юридичній особі чи фізичній особі-підприємцю шляхом укладення договору купівлі-продажу таких прав або вносити такі права як вклад до спільної діяльності чи статутного капіталу створеного за його участю суб`єкта господарювання; заборони Державній службі геології та надр України (далі Держгеонадра, Служба) вносити зміни до спеціального дозволу на користування надрами від 09.12.2021 №6595 у частині його власника шляхом внесення змін до Державного реєстру спеціальних дозволів на користування надрами.

На обґрунтування поданої заяви заявник зазначає, що у ТОВ «Собі» наявна необмежена можливість на власний розсуд у будь-який момент розпорядитися правом користування надрами ділянки Східна Копачівського-1 родовища, наданим спеціальним дозволом на користування надрами від 09.12.2021 №6595, шляхом відчуження такого права користування, а невжиття запропонованих прокурором заходів забезпечення позову може унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів держави, на захист яких подано позов у межах даного судового провадження, оскільки захист таких прав та інтересів потребуватиме нового звернення до суду з вимогами до нового власника спеціального дозволу на користування надрами.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.02.2026 у задоволенні заяви заступника Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора про забезпечення позову у справі № 910/14659/25 відмовлено.

Суд дійшов висновку, що наведені заявником підстави для забезпечення позову, за умови відсутності будь-яких інших доказів на підтвердження таких фактів, не надають можливості дійти беззаперечних висновків щодо можливого утруднення виконання рішення суду. Наразі обґрунтовані підстави вважати, що у разі задоволення позовних вимог виконання рішення буде неможливим, у суду відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.02.2026, заступник Генерального прокурора звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити у повному обсязі заяву заступника Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора про забезпечення позову.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, а саме ст. 2, 74, 79, 136, 137, 236 ГПК України.

Позиції учасників справи.

Товариство надало відзив на апеляційну скаргу, у якому проти доводів та вимог заступника Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора заперечує та наводить власні доводи на їх спростування, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін як законну та обґрунтовану.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2026 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2026 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали оскарження ухвали від 19.02.2026 у справі №910/14659/25 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною заступника Генерального прокурора на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.02.2026 до надходження матеріалів оскарження ухвали у справі №910/14659/25.

19.03.2026 матеріали оскарження у справі №910/14659/25 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора в інтересах держави на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.02.2026 у справі №910/14659/25. Розгляд справи призначено на 20.04.2026. Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом десяти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

Заступник Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора звернувся в інтересах держави до Господарського суду міста Києва з позовом до Служби та Товариства, в якому просив:

- визнати недійсними результати проведеного Службою аукціону за лотом «Спеціальний дозвіл на користування надрами Ділянка Східна Копачівського-1 родовища» (ідентифікатор аукціону в електронній системі «Prozorro.Продажі» - SUE001-UA-127), оформлені протоколом електронного аукціону №SUE001-UA-127 від 18.10.2021;

- визнати недійсним договір №3/15-21 від 29.10.2021 купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами на аукціоні з метою видобування суглинків, глини ділянки Східна Копачівського-1 родовища, яка знаходиться в Обухівському районі Київської області, укладений між Службою та Товариством;

- застосувати наслідки недійсності договору №3/15-21 від 29.10.2021, укладеного між Службою та Товариством, визнавши недійсним спеціальний дозвіл на користування надрами №6595 від 09.12.2021, виданий Службою Товариству.

На обґрунтування заявлених вимог прокурор зазначає, що результати аукціону, оформлені протоколом електронного аукціону №SUE001-UA 127 від 18.10.2021, та укладений за його результатами між відповідачами договір № 3/15-21 від 29.10.2021 купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами, суперечать інтересам держави та суспільства з умислу Товариства, антиконкурентні узгоджені дії якого призвели до усунення конкуренції під час торгів. Прокурор просить визнати недійсними результати аукціону, визнати недійсним договір на підставі ст. 203, 215, ч. 3 ст. 228 ЦК України та застосувати наслідки недійсності правочину.

Ухвалою від 03.12.202 Господарський суд міста Києва відкрив провадження у справі №910/14659/25 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.03.2026 у задоволенні позову відмовлено.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.05.2021 у справі №914/1570/20 виснувала, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

За змістом ч. 4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18).

Враховуючи наведені висновки, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі №754/5683/22 ще раз підкреслила, що ключовим при застосуванні заходів забезпечення позову є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

У цій же постанові (від 24.04.2024 у справі №754/5683/22) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить.

Тому Велика Палата Верховного Суду констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Так, відповідно до ст. 136 ГПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною відповідачу вчиняти певні дії чи забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Суд зазначає, що обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Водночас не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

Суд встановив, що у справі, що розглядається, прокурор заявив вимоги визнати недійсними результати проведеного Службою аукціону за лотом "Спеціальний дозвіл на користування надрами - Ділянка Східна Копачівського-1 родовища" (ідентифікатор аукціону в електронній системі «Prozorro.Продажі» - SUE001-UA-127), оформлені протоколом електронного аукціону від 18.10.2021 №SUE001-UA-127; визнати недійсним договір №3/15-21 від 29.10.2021 купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами на аукціоні з метою видобування суглинків, глини ділянки Східна Копачівського-1 родовища, яка знаходиться в Обухівському районі Київської області, укладений між Службою та Товариством; застосувати наслідки недійсності договору від 29.10.2021 №3/15-21, укладеного між Службою та Товариством, визнавши недійсним спеціальний дозвіл на користування надрами №6595 від 09.12.2021, виданий Службою Товариству.

Водночас у заяві про забезпечення позову заявник не навів достатніх обґрунтувань та не довів будь-якими доказами тієї обставини, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони Товариству відчужувати права на користування надрами ділянки Східна Копачівського-1 родовища, надані спеціальним дозволом на користування надрами №6595 від 09.12.2021, та забороною Службі вносити зміни до спеціального дозволу №6595 від 09.12.2021 на користування надрами у частині його власника може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення порушених / оспорюваних прав або інтересів інтересів держави, за якими прокурор звернувся до суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Доказів на підтвердження того, що Товариство здійснює будь-які дії, спрямовані на відчуження прав на користування надрами ділянки Східна Копачівського-1 родовища, наданих спеціальним дозволом на користування надрами від 09.12.2021 №6595, прокурор суду не надав.

Самі лише твердження заявника про потенційну неможливість виконання в майбутньому судового рішення без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову (подібні висновки наведено у постановах Верховного Суду від 13.01.2026 у cправі №910/11432/25, від 13.01.2020 у справі №922/2163/17, від 13.05.2022 у справі №922/4415/21, від 24.05.2022 у справі №926/3300/21, від 09.06.2022 у справі №924/1277/20, від 17.06.2022 у справі №908/2382/21 та ін.).

Колегія суддів також враховує, що станом на дату ухвалення цієї постанови Господарський суд міста Києва розглянув справу №910/14659/25 по суті та ухвалив рішення, яким відмовив у задоволенні позову прокурора.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

1. Апеляційну скаргу заступника Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора в інтересах держави на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.02.2026 у справі №910/14659/25 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.02.2026 у справі №910/14659/25 залишити без змін.

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

4. Справу повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 24.04.2026.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді В.А. Корсак

С.О. Алданова